Справа № 130/3251/13-ц
Провадження № 22-ц/801/1025/2020
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року	Справа № 130/3251/13-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Заярного А. М. від 26 лютого 2020 року (дата складення повного тексту рішення 06 березня 2020 року), - 

встановив:

25 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом, за якими просив:
-встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з січня 2007 року по 20 листопада 2012 року;
-визнати житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю сторін;
-поділити цей житловий будинок між сторонами в рівних частинах.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з початку 2007 року став проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 . За спільні кошти вони придбали у ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку. 12 квітня 2007 року рішенням Жмеринської міської ради Вінницької області цю ділянку передано у власність ОСОБА_2 , а 14 вересня 2007 року вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0723 га по АДРЕСА_1 . У 2008 році вони спільно за спільні кошти збудували стіни та покрівлю. В 2009 році були здійснені газифікація та електропостачання будинку. У 2011 році він придбав побутову техніку, відповідні будівельні матеріали та продовжив будівництво, зокрема збудував баню, коптильню, мангал та сарай.
Після завершення будівництва ОСОБА_1 став вимагати здійснити реєстрацію його місця проживання у будинку, однак ОСОБА_2 з цим зволікала, що призвело до розладу їх стосунків і 20 листопада 2012 року вона залишила будинок і повернулась на проживання до власної квартири у м. Жмеренці. 
04 квітня 2013 року ОСОБА_1 виїхав на тимчасову роботу до м. Києва, повернувшись 27 вересня 2013 року виявив, що ОСОБА_2 змінила замки на дверях будинку, встановила сигналізацію, зареєструвала право власності на нього та розмістила оголошення про продаж будинку.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року у позові відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що оскільки позивач до 17 вересня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , майно набуте відповідачкою до цього часу не можна визнати спільним сумісним майном сторін. Крім того, зазначив, що до 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 склались усталені відносини як замовником та виконавцем будівельних робіт. Доказів участі у набутті спірного майна позивач не надав, а сам по собі факт спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу не може бут підставою для визнання права власності на Ѕ частку у цьому майні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що зазначивши у мотивувальній частині рішення про те, що стосунки сторін мали окремі ознаки сім`ї, суд у резолютивній частині відмовив у встановлені факту проживання однією сім`єю, не вказавши «без реєстрації шлюбу». Суд не звернув уваги, що будівництво спірного будинку закінчилося не у 2010 році, а у 2013 році, безпідставно не взяв до уваги довідки квартального комітету «Петрівка» та пояснення його голови про те, що сторони протягом 2007 - 2012 років проживали як одна сім`я, влітку 2007 року придбали земельну ділянку і спільно здійснювали будівництво житлового будинку, а також надані ним копії документів на придбання будівельних і оздоблювальних матеріалів, показання свідків про спільне з відповідачкою будівництво будинку.
Відповідачка подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 17 вересня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .
Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 12 квітня 2007 року № 89 земельну ділянку площею 0,0732 га в тому числі 0,0111 га під забудовою, 0,0218 га під двором, 0,0394 га під ріллею по АДРЕСА_1 передано ОСОБА_2 безоплатно у власність.
14 вересня 2007 року ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на цю земельну ділянку.
В цей час ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . 
З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 видно, що він був закінчений будівництвом у 2012 році.
При цьому, як зазначав сам позивач у позовній заяві, у 2009 році було здійснено газопостачання те електрифікацію будинку, а в серпні 2010 року були придбані меблі, килими, посуд для облаштування будинку.
За змістом частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з частинами першою та другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Частиною першою статті 25 СК Установлено, що жінка та чоловік одночасно можуть перебувати лише в одному шлюбі.
Отже, спільне проживання чоловіка і жінки, які перебувають (або хоча б один із них) у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, не може бути підставою для виникнення у них прав і обов`язків подружжя.
А щодо виникнення права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, то частина перша статті 74 СК України містить імперативний припис про те, що таке право може виникнути виключно за умови, якщо жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі.
Таким чином, оскільки до 17 вересня 2010 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання сторін з січня 2007 року по 20 листопада 2012 року однією сім`єю та визнання набутого у цей час відповідачкою майна їх спільною сумісною власністю.
При цьому погоджуючись із висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, яким позивач обґрунтовував вимогу про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема щодо ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних прав та обов`язків, який узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17 та інших, в тому числі в період з 18 вересня 2010 року по 20 листопада 2012 року, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, з огляду також на таке.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову).
Як видно зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що участь у набутті спірного майна (будівництві будинку) брав з 2007 по серпень 2010 років, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Вказував, що у 2011 році було завершено будівництво бані коптильні та сараю, доказів щодо вартості яких у справі немає, вимог щодо їх виділення та поділу між сторонами окремо від цілого будинку ОСОБА_1 не заявляв.
Частина четверта статті 368 Цивільного кодексу України визначає, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, оскільки позивач на обґрунтовування позову посилався на свою участь у будівництві будинку ОСОБА_2 власною працею та коштами під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , то стосунки, які складались у них з відповідачкою після цього, а також реєстрація права власності на будинок 31 жовтня 2013 року для вирішення справи правового значення не мають.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
(Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року)

Головуючий                                                         О. С. Панасюк

Судді:                                                                         О. Ю. Береговий

                               Т. М. Шемета