ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 709/352/20                                            Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                  Левченко В.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
02 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, смт. Чорнобай, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП № 4 Переяслав-Хмельницького ВП сержанта поліції Бабака Олега Володимировича, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа Переяслав-Хмельницький ВП ГУНП в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до Поліцейського СРПП № 4 Переяслав - Хмельницького ВП сержанта поліції Бабака Олега Володимировича (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач 2), третя особа Переяслав-Хмельницький ВП ГУНП в Київській області (далі - третя особа) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позивач посилається на те, що 24 лютого 2020 року поліцейським СРПП Переяслав-Хмельницького ВП сержантом поліції Бабаком О.В. відносно нього було винесено постанову серії БАА № 769754 про накладення адміністративного стягнення та його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.3 ст.121 КУпАП. 
Згідно даної постанови він 24 лютого 2020 року о 10 год. 40 хв. на 45 км. автотраси Бориспіль - Дніпро при перевірці документів на транспортний засіб ГАЗ модель А21R22-50 д.н.з НОМЕР_1 , що належить ТОВ « ЛЗ «АВРОРА»  встановлено, що прострочено строк обов`язкового технічного контролю, чим порушив вимоги п.п.31.3 Б ПДР України.
Із вказаною постановою не погоджується, вважає що дана постанова є незаконною, оскільки відповідно до п. 3 « Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів»  періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу авто ГАЗ А21R22-50 має повну масу 3500 кг і вперше був зареєстрований 26 вересня 2018 року, тобто строк експлуатації авто на момент перевірки становить менше двох років.
Отже, на дату складання постанови транспортний засіб ГАЗ А21R22-50 не підлягав обов`язковому технічному контролю, тобто жодних порушень   Правил дорожнього руху він   не вчиняв.
Посилаючись на викладене вище позивач просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії БАА № 769754 від 24 лютого 2020 року.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено: постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2020 року серії БАА № 769754, винесену   поліцейським СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП сержантом поліції Бабаком О.В., про застосування до ОСОБА_1 за ч.3 ст.121 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем 2 у справі подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, якою у задоволенні позову відмовити повністю. 
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 24 лютого 2020 року поліцейським СРПП №4 Переяслав-Хмельницького ВП сержантом поліції Бабаком О.В. було винесено постанову серії БАА № 769754 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3   ст.121 КУпАП. Згідно даної постанови ОСОБА_1 24 лютого 2020 року о 10 год. 30 хв. на 45 км а/д Бориспіль-Дніпро керував автомобілем ГАЗ А21R22-50 д.н.з НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але не пройшов його, чим порушив вимоги п. п. 31.3 Б ПДР України.
Вважаючи дії відповідача та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).
Відповідно до ч. 1   ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Правила дорожнього руху   відповідно до   Закону України «Про дорожній рух«    встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР   України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
На підставі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»    учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього   Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п.1.1.Правил дорожнього руху   ці Правила відповідно до   Закону України «Про дорожній рух»    встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих вплів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.1.3 ПДР   України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5   ПДР   України).
Згідно з п.1.9   ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України « Про Національну поліцію»  поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі якщо водій порушив ПДР (ст. 35 Закону).
Частиною 1   чт. 222 КУпАП   передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення: про порушення   правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, передбачені ч. 3   ст. 121 КУпАП.
Пунктом 31.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що експлуатація транспортних засобів забороняється згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Частина 3 ст. 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
Згідно із ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.
Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Колегія суддів зазначає, що з аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, які знаходяться в експлуатації понад два роки, підлягають обов`язковому технічному огляду.
Згідно наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 26.09.2018 року, за конструкцією та типом класифіковано і зареєстровано як «загальний вантажний - загальний бортовий малотоннажний -В».
На підставі вище зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що керований позивачем автомобіль за своєю конструкцією та типом є вантажним автомобілем вантажопідйомністю до 3,5 тонни, а отже підлягає проходженню обов`язкового технічного огляду кожні два роки його експлуатації.
Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.
З наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, дата першої реєстрації 26 вересня 2018 року, а тому на момент винесення оскаржуваної постанови строк експлуатації автомобіля під керуванням позивача становив менше двох років.
Відповідно до ч. 2   ст. 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Виходячи із закріпленого в ч. 4   ст. 129 Конституції України   принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову
Згідно зі   ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в діях позивача, відсутній склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до   ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки відповідачем не доведено правомірності свого рішення, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, внаслідок чого оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 3   ст. 286 КАС України.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 286, 308, 33110, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
          
Судді:                                                                                           Н.П. Бужак,
                                                                                                    
                                                                                                    М.І. Кобаль