ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 вересня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/887/19
Головуючий у першій інстанції – Демченко Л. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/995/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                               головуючого-судді: Онищенко О.І.
                               суддів:  Скрипки А.А., Харечко Л.К.,  
                                секретар: Позняк О.М.
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів (суддя Демченко Л.М.), ухвалене о 17 год. 48 хв. у м. Бобровиця, повний текст рішення складено 11 червня 2020 року,  
                                
                                В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між ним та відповідачем протягом 2013-2014 років в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим було укладено три договори банківського вкладу: 05.11.2013 договір банківського вкладу № SAMDN80000739001273, на виконання якого ним було внесено на депозит суму у розмірі 20 001,09 EUR; 14.01.2014 договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070058445500, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок - 8594, 42 EUR; 14.01.2014 договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070058421300, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок - 8330, 43 USD. Не пізніше 26.02.2014 року Російською Федерацією було окуповано АР Крим, який з 20.02.2014 визначено тимчасово окупованою територією. Починаючи з березня 2014 року депозитні рахунки, які були відкриті на підставі договорів банківського вкладу, були заблоковані банком без надання будь-яких пояснень. У зв`язку з цим він впродовж 2014-2017 років вживав заходів щодо захисту свого майна, надсилаючи звернення, в яких просив банк розблокувати рахунки та відновити доступ до депозитів, проте кожного разу банк відмовляв йому у наданні інформації про стан його рахунків, посилаючись не неможливість виконання його вимог у зв`язку із припиненням своєї роботи на території АР Крим. 21.04.2017 він надіслав банку нотаріально засвідчену заяву з вимогою про розірвання вищезазначених договорів банківського вкладу та повернення суми депозитів. 27.04.2017 банк надіслав йому відповідь, якою відмовив в розблокуванні рахунків та поверненні сум вкладів, зазначивши про розгляд питання щодо врегулювання проблеми банківських вкладів, рахунки яких були відкриті на території тимчасово окупованої території. З того часу жодного повідомлення від банку він не отримував і його депозитні рахунки залишаються заблокованими. Таку поведінку банку вважає протиправною, у зв`язку з чим просить розірвати вищезазначені договори та стягнути з відповідача суми банківських вкладів, відсотки за договорами, 3 (три) проценти річних від загальної простроченої суми виплат за договорами та витрати на правову допомогу. 
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів задоволено часково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : суму банківського вкладу за договором № SAMDN80000739001273 «Стандарт» від 05.11.2013 року у розмірі 20 001 EUR (євро) 09 євроцентів, що еквівалентно 598632 (п`ятсот дев`яносто вісім тисяч шістсот тридцять дві) гривні 62 коп.; суму процентів за договором № SAMDN80000739001273 «Стандарт» від 05.11.2013 року у розмірі 4169 (чотири тисячі сто шістдесят дев`ять) EUR євро 35 євроцентів, що еквівалентно 124788 (сто двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 65 коп.; суму банківського вкладу за договором № SAMDNWFD0070058445500 «Приват-вклад» від 14.01.2014 р. у розмірі 8594 EUR (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) EUR (євро) 42 євроценти, що еквівалентно 257 230 (двісті п`ятдесят сім тисяч двісті тридцять) грн. 99 коп.; суму процентів за договором № SAMDNWFD0070058445500 «Приват-вклад» від 14.01.2014 р. у розмірі 848 (вісімсот сорок вісім) EUR (євро) 12 євроцентів, що еквівалентно 25384 (двадцять п`ять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 23 коп.; суму банківського вкладу за договором № SAMDNWFD0070058421300 «Стандарт» від 14.01.2014 у розмірі 8 330 (вісім тисяч триста тридцять) доларів США 43 центи, що еквівалентно 223 838 (двісті двадцять три тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 65 коп.; суму процентів за договором № SAMDNWFD0070058421300 «Стандарт» від 14.01.2014 р. у розмірі  2 736 (дві тисячі сімсот тридцять шість) доларів США 02 центи, що еквівалентно 73516 (сімдесят три тисячі п`ятсот шістнадцять) грн. 86 коп.; 3 %  річних від загальної простроченої суми виплат за договором № SAMDNWFD0070058445500 «Приват-вклад» від 14.01.2014  р.  та за договором № SAMDN80000739001273 «Стандарт» від 05.11.2013 року у розмірі 1863 (одну тисячу вісімсот шістдесят три) EUR євро 80 євроцентів, що еквівалентно 55783 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 53 коп.; 3 % річних від загальної простроченої суми виплат за договором № SAMDNWFD0070058421300 «Стандарт» від 14.01.2014 р. у розмірі 542 (п`ятсот сорок два) долари США 96 центів, що еквівалентно 14589 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 33 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 9 605 грн  судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заяви вкладника на оформлення вкладів «Стандарт»  між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 від 05.11.2013 про укладення договору банківського вкладу № SAMDN80000739001273, на виконання якого ним було внесено на депозит суму у розмірі 20 001,09 EUR; 14.01.2014 договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070058445500, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок - 8594, 42 EUR; 14.01.2014 договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070058421300, на виконання якого ним було внесено на депозитний рахунок - НОМЕР_1 у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ є договорами банківського вкладу, так як всі вимоги до письмової форми договору банківського вкладу були дотримані та позивачем надані всі належні та допустимі докази, які засвідчують факт укладення саме договорів банківського вкладу. Враховуючи надані докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договори, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» вже розірвані, а тому позовні вимоги в частині розірвання договорів задоволенню не підлягають; банк зобов`язаний повернути позивачу суми депозитних вкладів, внесені ним згідно з умовами договорів, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимоги позивача про стягнення сум вкладів, відсотків та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому відсотки за період після розірвання договорів банківського вкладу, за період з 27.04.2017 по 30.06.2019 повинні розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу "До запитання" (0,01%). Згідно з чинним законодавством, що регулює даний вид правовідносин, зобов`язання за дійсними договорами має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами. АТ КБ «Приват Банк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що із ОСОБА_1 було досягнуто згоди на переведення боргу ТОВ ФК «Фінілон», а тому суд прийшов до висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником і повинен виконувати зобов`язання за вищевказаними договорами. Також суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами понесення таких витрат.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон».
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо належного відповідача у справі АТ КБ «ПриватБанк» та залучення у справу належного відповідача Фінансова компанія «Фінілон», а також визначення розміру стягнутого судового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач вражає, що належним відповідачем у справі є саме  АТ КБ «ПриватБанк», а доводи останнього є нічим іншим, як спробою ухилитися від відповідальності за договорами банківських вкладів. Позивач стверджує, що не надавав відповідачу згоди на переведення боргу за спірними договорами ні в усній, ні в письмовій, ні в будь-якій іншій формі. Крім того, позиція відповідача щодо можливості укладення договору про переведення боргу у спосіб, про який ним зазначається, є ніщо інше як довільне трактування норм закону, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, що 05.11.2013 між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN80000739001273 «Стандарт» за умовами якого ОСОБА_1 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 20001,09 EUR для розміщення на депозитному рахунку. За умовами договору, вклад було оформлено на строк 183 дні, до 05.05.2014 року із нарахуванням на суму вкладу 6 % річних. Пунктами 7 та 10 Договору визначено, якщо по закінченню строку вкладу банку не буде заявлено про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на 6 місяців; у ОСОБА_1 та банку є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.
Розділом договору «Дані по вкладу» передбачено, що банк відкриває позивачу особовий рахунок № НОМЕР_2 , на який необхідно внести суму вкладу. На вказаний рахунок будуть нараховуватись відсотки за вкладом.
Відповідно до платіжного доручення №2917980412 від 05.11.2013, ОСОБА_1 перераховано на рахунок банку грошові кошти в сумі 20001,09 EUR.
Факт укладення договору банківського вкладу між сторонами підтверджується договором від 05.11.2013 № SAMDN80000739001273 «Стандарт», копія якого знаходиться у матеріалах справи, яка відповідає оригіналу договору, дослідженому в судовому засіданні та копією платіжного доручення №2917980412 від 05.11.2013 року (а.с.13,14 т.1).
14.01.2014 відповідно до заяви вкладника на оформлення вкладу між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу SAMDNWFD0070058445500, «Приват-Вклад», за умовами якого сума вкладу склала 8594, 42 EUR на строк 366 днів, тобто до 14.01.2015 включно, зі сплатою 3 % річних.
Пунктом 3 договору передбачено, що якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про бажання повернення вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта. 
На виконання умов вказаного договору позивачем внесено на депозитний рахунок банку грошові кошти в сумі 8594, 42 EUR, що підтверджується квитанцією від 14.01.2014 (а.с.17,18).
14.01.2014 відповідно до заяви вкладника на оформлення вкладу «Стандарт»  між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070058421300, за умовами якого сума вкладу склала 8330, 43 USD на строк 366 днів, тобто до 14.01.2015 включно, зі сплатою 10 % річних.
Пунктом 3 договору передбачено, що якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про бажання повернення вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта. 
На виконання умов вказаного договору позивачем внесено на депозитний рахунок банку грошові кошти в сумі 8330, 43 USD, що підтверджується квитанцією від 14.01.2014 (а.с.15, 16 т.1).
Факт передачі грошових коштів відповідачу на виконання умов вищезазначених договорів підтверджується договорами, платіжними дорученнями, SMS-повідомленнями від банку про проведення банківських операцій (а.с.155-160 т.1).
З лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанком» було обмежено доступ ОСОБА_1 до вищезазначених рахунків та в односторонньому порядку припинено виконання зобов`язань за договорами. Позивач неодноразово звертався до банку з вимогами щодо виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів.
Листами від 11.02.2015, 07.06.2015, 18.07.2015 банк відмовив у наданні будь-якої інформації за вкладами, посилаючись на неможливість здійснення своєї діяльності на території АР Крим (а.с.19-21 т.1).
21.04.2017 позивач надіслав на адресу голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріально засвідчену заяву, в якій просив розірвати укладені з банком договори та повернути йому суми вкладів та нараховані відсотки. Зазначену заяву адресат отримав 24.04.2017, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с.23, 24, 154 т.1).
Листом від 27.04.2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав чіткої відповіді на заяву вкладника та повідомив щодо необхідності надання додаткового часу для розгляду ситуації (а.с.22 т.1). Тобто, фактично було відмовлено в розблокуванні рахунків та поверненні вкладів.
В апеляційній скарзі  АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує факту укладення договорів банківського вкладу між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк», тому рішення суду першої інстанції в частині висновків суду про укладення договорів банківського вкладу між позивачем та відповідачем у належній формі, визначення суми, яка підлягає поверненню за договором банківського вкладу, включаючи суму вкладу, розмір відсотків, нарахованих під час дії договорів та після їх закінчення, а також розмір суми 3% річних апеляційним судом не переглядається.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предметe спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).
       Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
         Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.
         Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно до чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, зобов`язання за дійсними договорами має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Філіон», зазначений договір вважається таким, що укладений зі згоди ОСОБА_1 , оскільки такі пункти договору діяли досить короткий час, вони є незрозумілими для споживача банківських послуг та не містять достатньої інформації про можливість укладення договорів про переведення боргу за депозитними вкладами, а також така інформація банком не була доведена у відповідях на звернення ОСОБА_1 . Отже, АТ КБ «Приват Банк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що із ОСОБА_1 було досягнуто згоди на переведення боргу ТОВ ФК «Фінілон»,
Рішення суду в частині вирішення питання позовних вимог ОСОБА_1   постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.
Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо непропорційності стягнутого з відповідача розміру судового збору до задоволеної частини позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» кошти у розмірі 13 417,45 доларів США та 38 641,91 євро.
Абзацом 6 частини 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Згідно з офіційним курсом гривні до іноземної валюти станом на 16 липня 2019 року (дата позовної заяви) курс долара США становив 25,74 грн, курс євро – 29,00 грн.
Отже, ціна позову становить 1 465 980,55 грн ((13 417,45 доларів США х 25,74 грн) + (38 641,91 євро х 29,00 грн).
Відповідно до п/п 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір”  ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що 1% ціни позову є більшим, ніж 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при зверненні до суду з позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 9605 грн (1921 грн (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2019 року, в якому позовна заява була подана до суду) х 5).
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме стягнуто кошти у розмірі 11 609,41 доларів США і 35 476,78 євро, що з урахуванням встановленого курсу валют становить 1 327 652,83 грн ((11 609,41 доларів США х 25,74 грн) + (35 476,78 євро х 29,00 грн).
З викладеного вбачається, що позовні вимоги задоволено на 91%.
Відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню не 9 605 грн судового збору, а 8 740,55 грн (9605 х 91%), у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції належить змінити.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2020 року змінити в частині стягнутого з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судового збору, зменшивши його розмір з 9 605 грн 00 коп. до 8 740 (вісім тисяч сімсот сорок) грн. 55 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 8 вересня 2020 року.

Головуючий:                                       Судді: