ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року	Львів	Справа № 500/514/20 пров. № А/857/6027/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Заверухи О. Б., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання -      Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №500/514/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Чепенюк О. В.,
час ухвалення рішення - 06.04.2020 року, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення - 06.04.2020 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в якому просили визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району»; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення  земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер 6122083300:01:002:0017)»; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6122083300:01:002:0017; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2109, ОСОБА_2 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2107, ОСОБА_3 площею 1,9290 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2110, ОСОБА_4 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2108, ОСОБА_5 , площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2105, ОСОБА_6 площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2106 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4  площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 20000,00 грн кожному відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер 6122083300:01:002:0017)». Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6122083300:01:002:0017. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2109, ОСОБА_2 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2107, ОСОБА_3 площею 1,9290 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2110, ОСОБА_4 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2108, ОСОБА_5 , площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2105, ОСОБА_6 площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2106 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області після державної реєстрації земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4  площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області як розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної власності є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок державної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги. З огляду на вказане, оскаржувані накази від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району» та  від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення  земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер 6122083300:01:002:0017)» прийняті у межах визначених законом повноважень та у спосіб, що передбачені ст.19 Конституції України та законами України, зокрема ст.122, 135-138 Земельного кодексу України. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачами не надано жодного доказу на підтвердження факту незаконної державної реєстрації спірної земельної ділянки. Також відсутні й інші підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки, визначені нормами ч.13 ст.79-1 Земельного кодексу України. Крім того, ч.7 ст.9 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачає, що втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора забороняється, крім випадків, встановлених цим Законом. Враховуючи наведене, рішення суду про зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам, є таким, що суперечить вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр». Апелянт також вважає передчасним задоволення судом вимог про повторний розгляд заяв позивачів про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, оскільки на даний час земельні ділянки з кадастровими номерами 6122083300:01:001:2109, 6122083300:01:001:2107, 6122083300:01:001:2110, 6122083300:01:001:2108, 6122083300:01:001:2105, 6122083300:01:001:2106  відсутні у Державному земельному кадастрі, тому для проведення державної реєстрації вказаних земельних ділянок позивачам необхідно звернутися до державного кадастрового реєстратора у порядку, визначеному ст.24  Закону України «Про Державний земельний кадастр». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник позивачів Біль Р. С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції правильно вважав, що позивачі отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою ще у 2012 року, тому в силу вимог ч.3 ст.134 ЗК України земельні торги у такому випадку не повинні проводитись, оскільки позивачі мали намір отримати у власність земельні ділянки відповідно до ст.121 ЗК України. У зв`язку з цим усі подальші рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо земельних ділянок, на які претендували позивачі, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому  статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Інших підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження у порядку  ст.186-1 ЗК України, законодавством не передбачено. На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам, а також прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаних земельних ділянок за результатами повторного розгляду заяв позивачів. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження.
Учасники справи у судове засідання 22 липня 2020 року не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженнями Заліщицької районної державної адміністрації від 07 грудня 2012 року  №808-од та від 29 листопада 2012 року №882-од (з урахуванням змін, внесених розпорядженнями від 05 квітня 2013 року №131-од, 05 квітня 2013 року №133-од) надано дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту (а.с.30-33). 
ПП «Земля Поділля» розробило проект землеустрою, який погоджено у встановленому порядку з огляду на його відповідність вимогам чинного земельного законодавства, що підтверджується висновками відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15 липня 2015 року №19-1906-0.5-44.99 та від 15 липня 2015 року №34-1906-0.5-4500/2-15 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 11,9290 га громадянам ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4  площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель загального користування (сільськогосподарські землі, пасовище) за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (а.с.34-35).
Земельні ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ПП «Земля Поділля», були сформовані та внесено відомості до Державного земельного кадастру України по кожній з шести земельних ділянок за кадастровими номерами 6122083300:01:001:2109, 6122083300:01:001:2107, 6122083300:01:001:2110, 6122083300:01:001:2108, 6122083300:01:001:2105, 6122083300:01:001:2106 (а.с.36-53).
Починаючи з 2015 року позивачі неодноразово зверталися до Головного управління Держземагентства у Тернопільській області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з клопотаннями про затвердження документації із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, загальною площею 11,9290 га.
Головне управління Держземагентства у Тернопільській області, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішеннями, що викладені у листах від 28 квітня 2015 року №19-19-0.53-671/17-15-СГ, від 25 травня 2018 року №2684/0-1122/0/17-18, від 03 жовтня 2018 року №В-5492/0-2134/0/17-18, від 20 листопада 2018 року №В-6290/0-2524/0/17-18, від 08 лютого 2019 року №В-392/0-205/0/17-19, від 06 травня 2019 року №В-2377/0-840/0/17-19, відмовило у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 56-65).
Разом з тим, вищевказані земельні ділянки у комунальну власність не передавалися, будь-які відомості про обмеження у відповідні державні реєстри не вносилися, як громадське пасовище загального користування для випасання худоби зазначені земельні ділянки не використовуються, що підтверджується листом Заліщицької районної державної адміністрації від 03 серпня 2018 року №01 08/1367-29. Крім того, як вбачається з листа Дунівської сільської ради від 28 травня 2019 року №103, у подальшому вказані земельні ділянки не передбачається використовувати як землі загального користування (а.с.54-55).
Також судом встановлено, що остання відмова Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06 травня 2019 року № В-2377/0-840/0/17-19 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок оскаржена позивачами до суду. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили, у справі №500/1632/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6  до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області визнано протиправним та скасовано рішення начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кузя І. І. від 06 травня 2019 року №В-2377/0-840/0/17-19 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивачам за кадастровими номерами 6122083300:01:001:2109, 6122083300:01:001:2107,6122083300:01:001:2110,6122083300:01:001:2108, 6122083300:01:001:2105, 6122083300:01:001:2106 та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву вищевказаних осіб про затвердження документації із землеустрою (а.с.66-69).
17 липня 2019 року  представником позивачів - адвокатом Білем Р. С. направлявся адвокатський запит до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання інформації щодо того, чи приймалось відповідачем рішення про розроблення будь-якої документації із землеустрою щодо спірних земельних ділянок, на які претендують позивачі (а.с.70-71).
Листом від 19 липня 2019 року №29-19-0.5-4256/2-19 у відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив, що Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області не приймались накази стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на які претендують позивачі (а.с.72).
У подальшому на запит адвоката Біля Р. С. від 05 лютого 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області надано відповідь від 10 лютого 2020 року №29-19-0.71-917/2-20 про те, що земельні ділянки, на які претендували позивачі, об`єднано в одну земельну ділянку на підставі відповідної технічної документації, присвоєно об`єднаній земельній ділянці кадастровий номер 6122083300:01:002:0017, про що відповідачем прийнято відповідні накази (а.с.73).
Зокрема, 17 травня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області прийнято наказ №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району», згідно з яким надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 11,9290 га  за кадастровими номерами 6122083300:01:001:2105, 6122083300:01:001:2106, 6122083300:01:001:2117, 6122083300:01:001:2108, 6122083300:01:001:2109, 6122083300:01:001:2110 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для подальшого продажу права оренди на земельних торгах (а.с.74).  Вказаний наказ прийнятий відповідно до ст.122, 135-139, 186 ЗК України, ст. 55, 56 Закону України «Про землеустрій», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області та з врахуванням рекомендацій Комісії з підготовки, організації та проведення земельних торгів з продажу права оренди земельних ділянок від 08 травня 2019 року.
Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах площею 11,9290 га, кадастровий номер 6122083300:01:002:0017, яка розташована за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Включено цю земельну ділянку до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах. Підстави для прийняття цього наказу зазначені ті ж самі, що й у наказі від 17 травня 2019 року (а.с. 75).
Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 28 грудня 2019 року №19-7689/14-19-СГ позивачам відмовлено у затверджені технічної документації із землеустрою та наданні у власність земельних ділянок через відсутність у Державному земельному кадастрі земельних ділянок заявників (а.с.76).
Не погодившись із рішеннями та діями відповідача щодо об`єднання земельних ділянок, на які претендували позивачі, в одну та виставлення її на земельні торги, позивачі звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою ще у листопаді 2012 року, тобто до внесення змін до ЗК України, тому відповідач як розпорядник земель державної власності не міг приймати рішення про проведення земельних торгів щодо земельних ділянок, на які у встановленому законом порядку було вже надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для особистого селянського господарства. У зв`язку з цим усі подальші рішення відповідача щодо спірних земельних ділянок є протиправними, зокрема, наказ від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району» та наказ від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення  земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер 6122083300:01:002:0017)». Крім того, як наслідок, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 6122083300:01:002:0017 (об`єднаної) та зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам, та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність цих земельних ділянок на підставі повторного розгляду відповідних заяв позивачів.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Ст.14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Згідно з ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
П.«б» ч.1 ст.81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ч.1,2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Зі змісту пп.«в» ч.3 ст.116 ЗК України вбачається, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.
П.12  розд. X «Перехідні положення» ЗК України, який був чинним до 01 січня 2013 року, передбачав, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Тобто, до 01 січня 2013 року розпорядження землями за межами населених пунктів здійснювали органи виконавчої влади.
Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженнями Заліщицької районної державної адміністрації від 07 листопада 2012 року №808-од, 29 листопада 2012 року № 882-од позивачам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту.
Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому  ст.186-1  цього Кодексу.
Ч.1 ст.186-1 ЗК України, у редакції, що діяла на момент погодження позивачами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передбачала, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.
Згідно з ч.5, 6 ст.186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч.5).
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (ч.6).
Судом встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність були погоджені відділом Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у порядку, встановленому на час виникнення спірних правовідносин, та передані до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.34-35).
Ч.8 ст.118 ЗК України передбачає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
За змістом ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.10 ст.118 ЗК України).
Таким чином, зі змісту наведених вище норм ЗК України вбачається, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам здійснюється після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, до повноважень якого належить передача земельних ділянок, рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені ст.122 ЗК України.
Так, ч.4 ст.122 ЗК України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до Положення  про Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 (чинного на час прийняття оскаржуваних наказів), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Тобто, у спірних в цій справі правовідносинах відповідач має виключні повноваження щодо вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства.
Як встановлено судом першої інстанції, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам не були затвердженні, й такі земельні ділянки станом на 28 грудня 2019 року відсутні у Державному земельному кадастрі, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області прийнято рішення про їх об`єднання в одну земельну ділянку та включення об`єднаної земельної ділянки до Переліку земельних ділянок для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах.
Згідно з абз.16 ч.2 ст.134 ЗК України (у редакції, що діяла до 02 квітня 2016 року) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» №1012-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 03 квітня 2016 року, внесено зміни до ЗК України, якими абз.16 ч.2 ст.134 ЗК України викладено в іншій редакції. Згідно з новою редакцією вказаної норми не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Тобто, з 03 квітня 2016 року земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема для ведення особистого селянського господарства, можуть підлягати продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).
Разом з тим, п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» №1012-VIII від 18 лютого 2016 року передбачає, що фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.
Таким чином, вищенаведеною правовою нормою надано можливість особам, які отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою до внесення вказаних змін, реалізувати своє право на відведення відповідної земельної ділянки без проведення земельних торгів. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних у цій справі правовідносинах відповідач як розпорядник земель державної власності не міг приймати рішення про проведення земельних торгів щодо земельних ділянок, на які у встановленому законом порядку було вже надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для особистого селянського господарства.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою ще у листопаді 2012 року, тобто до внесення змін до ЗК України, тому у спірному випадку необхідно застосовувати положення п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів».
За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, а також приписи вищевказаних нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що усі подальші рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо земельних ділянок, на які претендували позивачі, як похідні, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а саме: наказ від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району», згідно з яким надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 11,9290 га  за кадастровими номерами 6122083300:01:001:2105, 6122083300:01:001:2106, 6122083300:01:001:2117, 6122083300:01:001:2108, 6122083300:01:001:2109, 6122083300:01:001:2110 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для подальшого продажу права оренди на земельних торгах, наказ від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер 6122083300:01:002:0017)», відповідно до якого затверджено технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах площею 11,9290 га, кадастровий номер 6122083300:01:002:0017, яка розташована за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, та включено цю земельну ділянку до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах.
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 6122083300:01:002:0017 (об`єднаної земельної ділянки) та зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам та, відповідно, доводів апелянта про безпідставність таких вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Ч.1 ст.79-1  ЗК України передбачає, що формування земельних ділянок здійснюється, серед іншого: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Тобто, ЗК України розподілено способи формування земельної ділянки, а саме: у порядку відведення земельної ділянки із земель державної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом об`єднання раніше сформованої земельної ділянки.
Згідно з ч.3 ст.24  Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:
-          особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
-          власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
-          органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).
Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація спірних шести земельних ділянок була проведена за проектом землеустрою, розробленим ПП «Земля Поділля», на підставні наданого позивачам дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Разом з тим, у подальшому державна реєстрація цих земельних ділянок скасована у зв`язку з рішенням відповідача про об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.
У зв`язку з реєстрацією земельної ділянки з кадастровим номером 6122083300:01:002:0017 (об`єднаної), реєстрація інших земельних ділянок раніше сформованих відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», за яким передбачалась передача у власність земельних ділянок позивачам, є неможливою для державного кадастрового реєстратора, оскільки відповідно до абз.4 п.6 ст.24  Закону України «Про Державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивачів, враховуючи протиправність наказів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 та від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19, є скасування у судовому порядку  державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6122083300:01:002:0017 (об`єднаної) з одночасним зобов`язанням Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2109, ОСОБА_2 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2107, ОСОБА_3 площею 1,9290 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2110, ОСОБА_4 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2108, ОСОБА_5 , площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2105, ОСОБА_6 площею 2,0000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2106 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, то необхідно зазначити таке.
Ст.118 ЗК України передбачає чіткий алгоритм дій та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів  статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Згідно зі ст.118 ЗК України підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому  статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Інших підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження у порядку  ст.186-1 ЗК України, законодавством не передбачено. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачі мають право безоплатно набути у власність із земель державної власності на підставі рішення органу виконавчої влади земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га. 
Також судом встановлено, що позивачі отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовили проектну документацію, яка була розроблена та погоджена в установленому порядку, тобто позивачами було дотримано встановлену законом процедуру виготовлення та погодження проекту землеустрою.
Згідно з висновками відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15 липня 2015 року №19-1906-0.5-44.99 та від 15 липня 2015 року №34-1906-0.5-4500/2-15 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам, такі проекти  розроблено відповідно до вимог чинного земельного законодавства, погоджено та рекомендується до затвердження з метою передачі у власність земельних ділянок (а.с.34-35).  
Крім того, при погодженні проектів землеустрою не встановлено їх невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, що могло б бути підставою для відмови у погодженні вказаних проектів відповідно до  ч.6 ст.186-1 ЗК України.
Відповідно до положень ч.9 ст.118 ЗК України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому  ст.186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Як встановлено судом, відсутність державної реєстрації земельних ділянок позивачів у Державному земельному кадастрі пов`язана з тим, що вказані земельні ділянки були об`єднані на підставі рішень відповідача в одну земельну ділянку.
Разом з тим, враховуючи те, що рішення щодо такого об`єднання земельних ділянок є протиправними, тому Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області зобов`язане відновити державну реєстрацію земельних ділянок до їх об`єднання, оскільки лише після вчинення таких дій відповідачем можливий розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам.
Крім того, у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують дотримання позивачами усіх умов, необхідних для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки їм у власність, а саме: розробка проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, отримання позитивного висновку про погодження проекту землеустрою, в порядку, встановленому  статтею 186-1 ЗК України. 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність позивачам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області. 
Тобто, після відновлення державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі за позивачами, відсутні визначені ЗК України підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кузя І.І. від 06 травня 2019 року №В-2377/0-840/0/17-19 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 орієнтованою площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2109, ОСОБА_2 орієнтованою площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2107, ОСОБА_3 орієнтованою площею 1,9290 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2110, ОСОБА_4 орієнтованою площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2108, ОСОБА_5 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2105, ОСОБА_6 площею 2,000 га за кадастровим номером 6122083300:01:001:2106 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території с. Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту, та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачів про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність вищевказаних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом відновлення порушеного права позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути їхні заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, за результатами розгляду яких відповідач зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4 площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність скасування наказів відповідача від 17 травня 2019 року №287/0/7-19 та від 04 вересня 2019 року №621/0/7-19, скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 6122083300:01:002:0017 (об`єднаної) та зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам, та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність цих земельних ділянок на підставі повторного розгляду відповідних заяв позивачів.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову сторонами у справі не оскаржено.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №500/514/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 27 липня 2020 року.