ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5170/20 Справа № 202/6842/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедової О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей,–

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідно до якої просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання спільних із ним дітей в розмірі 17 460 грн. 62 коп., що складає Ѕ частину фактично понесених нею витрат на лікування та навчання дітей.
В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, внаслідок чого мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюбні відносини між сторонами у справі припинені та шлюб розірвано. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2007 року на ОСОБА_2 покладено обов`язок щомісяця сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття кожного із синів, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щодо кожного, починаючи стягнення з 20.08.2007 року. Крім того, вказаним рішенням суду про стягнення аліментів задоволено вимогу ОСОБА_1 про стягнення щомісяця додаткових витрат на лікування та оздоровлення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом дитинства та знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом «дитячий церебральний параліч» до повноліття у розмірі 100,00 грн., починаючи з 20.08.2007 року. ОСОБА_1 отримує державну допомогу - соціальну пенсію дітям-інвалідам віком до 18 років на сина ОСОБА_5 у розмірі 343,91 грн. та останньою були здійснені додаткові витрати на дітей, а саме на підготовчі курси з англійської мови та послуги стоматолога з лікування зубів у дітей. Додаткові витрати на підготовчі курси з англійської мови для сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складають 24 326,00 грн. Додаткові витрати на лікування у стоматолога для синів складають 10 595,23 грн. Загалом додаткові витрати на утримання дітей склали 34 921,23 грн., половину з яких ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 
22 грудня 2018 року на адресу суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей, відповідно до якої позивач за зустрічною позовною заявою просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрати на дітей – синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 25937,85 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2002 року по 04 грудня 2006 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2006 року шлюб між ними було розірвано. В шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилось двоє синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Син ОСОБА_3 - дитина з інвалідністю, з народження хворіє на тяжке захворювання - дитячий церебральний параліч. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто щомісячно аліменти на утримання обох синів у розмірі по ј частині всіх видів заробітку на утримання кожного із них, тобто 50% його доходів, а також стягнуто додаткові витрати на лікування та оздоровлення сина ОСОБА_3 в розмірі 100,00 грн. щомісячно. ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві зазначив, що аліменти та додаткові витрати на оздоровлення та лікування сина ОСОБА_5 сплачуються ним регулярно, заборгованість із зазначених виплат відсутня. Щомісячно ОСОБА_1 отримує аліменти на утримання синів в розмірі 4500,00 грн. та по 100,00 грн. на оздоровлення та лікування сина ОСОБА_5 та окрім того, остання отримує у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» призначену сину ОСОБА_5 державну соціальну грошову допомогу на дитину з інвалідністю до 18 років в розмірі 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, яка постійно зростає та з 01.12.2018 року становить 1497,00 грн. щомісячно, а не 343,00 грн., як недостовірно вказує ОСОБА_1 у первісній позовній заяві. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що його додаткова участь в утриманні дітей не обмежується виплатою аліментів у розмірі 100,00 грн. На протязі всіх років, що діти проживають із матір`ю, ОСОБА_2 приймає активну участь у вихованні дітей, в їх матеріальному забезпеченні та додаткових витратах, необхідних для лікування та оздоровлення, навчання сина ОСОБА_5 , для чого ним придбано ноутбук та планшет, необхідний йому для занять, та фінансування спортивних занять ОСОБА_6 . Окрім того, сини бувають у нього вдома, нерідко разом із ним проводять вихідні, а канікули проводять у матері ОСОБА_2 , тобто у своєї бабусі. Крім того, позивач за зустрічною позовною заявою зазначив, що син ОСОБА_5 у зв`язку із тяжкістю захворювання потребував систематичного спеціалізованого лікування в спеціалізованому лікувальному закладі та таким чином на оплату санаторного та амбулаторного лікування ним витрачено 48 082,50 грн. Окрім того, ОСОБА_2 оплачував проїзд в м. Трускавець і назад сина ОСОБА_5 та своєї матері, із яких оплата проїзду ОСОБА_5 складає 460,15 грн., оплата проїзду ОСОБА_7 - 678,14 грн. Крім того, позивачем за зустрічною позовною заявою оплачувалось харчування ОСОБА_5 із бабусею в м. Трускавець та проживання їх по договору найму в приватному будинку, які останній може підтвердити частково на суму 2 654,91 грн. Отже загальна сума додаткових витрат, понесених ОСОБА_2 на оплату лікування ОСОБА_5 , склала 51 875,70 грн., половину з яких він просив стягнути з ОСОБА_1 , тобто 25937,85 грн.
13 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на його користь додаткові витрати на синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 32 207,00 грн., які обґрунтовані тим, що в період з 2009 по 2014 рік, зокрема, під час виїзних турнірів, як гравцю ДЮСК «Океан» ОСОБА_2 придбав сину Євгену: взуття для футболу вартістю 540,00 грн.; оплата проїзду, харчування та проживання сина ОСОБА_8 під час його участі у виїзному футбольному турнірі в Іспанії в період із 07 по 12 червня 2014 року в розмірі 12 000,00 грн. Загальна сума понесених витрат на сина ОСОБА_6 складає 12 540,00 грн. Також додатково були понесені витрати на лікування сина ОСОБА_5 , а саме проїзд до місця лікування та харчування в сумі 51 875,70 грн., та таким чином загальна сума додаткових витрат на утримання синів складає 64 780,70 грн., половину з яких ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 у розмірі 32 207,00 грн. та у випадку повного або часткового задоволення основного та зустрічного позовів провести взаємозалік стягнених сум зі стягненням суми перевищення із однієї сторони на користь іншої сторони.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь до ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в загальній сумі 3512,43 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в загальній сумі 16830,81 грн. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 фактично понесені додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в загальній сумі 12000,00 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
В своїх апеляційних скаргах  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів її апеляційної скарги.
ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , не скористалась.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2006 року було розірвано. 17 квітня 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Від цього шлюбу позивач та відповідач мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком яких відповідно до запису в свідоцтві про народження дітей в графі батьком записаний ОСОБА_2 та матір`ю зазначено ОСОБА_1 . 
Встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом з дитинства з діагнозом «дитячий церебральний параліч» та має 3 (третю) групу інвалідності, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 05 грудня 2018 року.
За рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2007 року на ОСОБА_2 покладено обов`язок щомісяця сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття кожного із синів, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щодо кожного, починаючи стягнення з 20.08.2007 року. Крім того, вказаним рішенням суду про стягнення аліментів задоволено вимогу ОСОБА_1 про стягнення щомісяця додаткових витрат на лікування та оздоровлення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом дитинства та знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом «дитячий церебральний параліч» до повноліття у розмірі 100,00 грн., починаючи з 20.08.2007 року.
Судом встановлено, що обидва батьки дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймають участь у додаткових витратах на дітей, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про часткове задоволення як первісного позову так і зустрічного позову. 
Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд надав правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, а саме фіскальним чекам на підтвердження витрат, пов`язаних із придбанням ліків для сина ОСОБА_5 у розмірі 924,85 грн., лікування зубів ОСОБА_5 у розмірі 6100,00 грн. 
Відмовляючи в частині первісного позову про включення витрат на заняття фізичними вправами у фітнес-центрі Аякс у розмірі 2795 грн. до складу додаткових витрат, суд першої інстанції посилався на те, що вони не можуть бути стягнуті з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні підтвердження того, що цей фітнес-центр має відповідні сертифікати та спеціалізуються на проблемах, викликаних хворобою, яку має ОСОБА_5 , та відповідно відсутні докази про наявність у цьому фітнес-центрі сертифікованих тренерів. 
Таким чином, загальна вартість додаткових витрат на сина ОСОБА_5 , які понесла ОСОБА_1 та які підтверджені матеріалами справи та визнаються судом як додаткові склало 7024,85 грн., половина з яких у розмірі 3512,43 грн. підлягає стягненню з відповідача по первісному позову ОСОБА_2 як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позовні ж вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення додаткових витрат на сина ОСОБА_6 повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджені відповідними матеріалами справи.
Так, з приводу додаткових витрат на заняття англійською мовою, то матеріалами справи підтверджено, що спільна дитина сторін у справі – ОСОБА_6 неодноразово приймав участь у конкурсах з англійської мови та набирав високі бали, що підтверджується сертифікатами учасника конкурсів від 17 грудня 2013 року та 25 листопада 2015 року, які були проведені у центрі творчих ініціатив «Клєвєр» Донбаського державного педагогічного університету. Окрім того, ОСОБА_6 26 жовтня 2018 року у Дніпропетровському технологічному університеті успішно приймав участь у командній роботі над проектом «Натхненні мрією, відповідальні за майбутнє» у роботі українсько-литовської команди молодих соціальних підприємців - промоутерів європейських цінностей серед молоді, яка бере участь у бізнесі на англійській мові, що підтверджується сертифікатом. Відповідно до характеристики, наданої на учня 10-А класу КЗО «СЗШ №10 ім. І.І. Манжури» ДМР на ОСОБА_8 вчителем англійської мови, він має філологічні здібності до вивчення англійської мови, у нього є інтерес та мотивація до подальшого, але ж поглибленого вивчення мови в контексті безперервного навчання, мріє вчитись за кордоном та розглядає варіанти вступу до вузів з міжнародними програмами обміну студентів, в п`ятому класі (2013 рік) ОСОБА_6 приймав участь у всеукраїнському конкурсі знавців англійської мови «Гринвіч», у шостому класі (2014 рік) поступив на підготовче відділення англійської школи ім. Валерія Солового м. Дніпра та вже у 2015 році знову приймав участь у всеукраїнському конкурсі знавців англійської мови «Гринвіч», де став срібним учасником, в 2016 році ОСОБА_6 приймав участь у конференції на відкритій презентації на англійській мові з представниками чеських університетів за міжнародною програмою, яка присвячена року англійської мови в Україні та у цьому ж році команда школи, куди входив ОСОБА_6 приймала активну участь у міжнародній конференції між євроклубами шкіл міста, яку проводив Дніпропетровський Університет ім. Альфреда Нобеля, а у 2018 році приймав активну участь у командній роботі українсько-литовського проекту та отримав сертифікат. 
Згідно з довідкою ОСОБА_9 англійської мови ОСОБА_10 , ОСОБА_11 прослухав підготовчі курси та 1,2,3 курси у школі, за що ОСОБА_1 , було сплачено за 2014 - 2015 роки грошові кошти в сумі 4840 грн., за 2015-2016 роки в сумі 5120 грн., за 2016-2017 роки в сумі 7001,00 грн., за 2017-2018 роки у сумі 6 700 грн. Для навчання у школі були придбані підручники та методичні посібники на суму 665,00 грн. 
З приводу додаткових витрат на лікування зубів у сина ОСОБА_6 , суд виходив з того, що у зв`язку з їх незадовільним станом та необхідністю лікування, ОСОБА_1 доцільно витрачено 5795,23 грн. на послуги стоматолога для сина саме у клініці фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , що суд прийняв до уваги та врахував як додаткові витрати на дитину. Зазначені витрати підтверджуються актами виконаних робіт від 13 березня 2018 року № 287 та від 23 березня 2018 року № 288 та квитанція на суму 395, 23 грн. 
Таким чином, загальна сума додаткових витрат на сина ОСОБА_6 , понесена ОСОБА_1 , склала 33661 грн. 62 коп., половину з яких у розмірі 16830,81 грн. має бути відшкодовано на її користь відповідачем по первісному позову ОСОБА_2 як батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому стягнув з ОСОБА_2 половину підтвердженої доказами суми, витраченої ОСОБА_1 на придбання ліків, відвідування дитиною ОСОБА_9 англійської мови, лікування зубів та зору, у розмірі 20 343,24 грн.
Часткового задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , як батько дітей, також приймав участь у додаткових витратах на їх утримання. Так, на сина ОСОБА_6 , ОСОБА_2 додатково витратив грошові кошти у розмірі 12000,00 грн., які обумовлені його здібностями в області футболу.
Відмовляючи в частині стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на сина ОСОБА_5 у розмірі 25 937,85 грн., що становить половину його витрат на лікування та харчування сина у період перебування у військовому санаторії м.Євпаторія та проходження курсу реабілітації в ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування», яка розташована в м.Трусковець, суд виходив з того, що ОСОБА_2 просив стягнути грошові кошти за період з 2007 року, які в ході судового розгляду ані матеріалами справи, ані показами свідків не були підтвердженні. Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_14 вказали на те, що кошти на лікування ОСОБА_5 в санаторіях надавались не тільки сторонами по справі, але й їх родичами та фондами.
Відповідно до довідки ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» в м.Трускавець № 634/1-399 від 04 липня 2018 року ОСОБА_3 проходив курс реабілітації (лікування) в ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» у період з 03 грудня 2008 року по 15 грудня 2008 року, у період з 27 травня 2013 року по 06 червня 2013 року, з 23 грудня 2013 року по 04 січня 2014 року, з 16 червня 2014 року по 28 червня 2014 року, з 20 квітня 2015 року по 02 травня 2015 року на загальну суму 30724,50 грн. та довідки ТзОВ «Інститут проблем медичної реабілітації» № 9/1-9 від 04 липня 2018 року, ОСОБА_3 пройшов курс реабілітації (лікування) у період з 27 лютого 2012 року по 10 березня 2012 року та з 08 жовтня 2012 року по 20 жовтня 2012 року, загальна вартість якого склала 11870,00 грн. Також, в матеріалах справи містяться квитанції про придбання продуктів харчування та квитанція до прибуткового касового ордеру Військової частини НОМЕР_2 , за якою сплачено 5000,00 грн. на придбання путівки. В той же час, зі змісту вказаних довідок та квитанцій неможливо ідентифікувати ким саме проводилась оплата курсів реабілітації ОСОБА_3 та додаткових витрат, пов`язаних із проходженням реабілітації.
Таким чином, суд дійшов висновку, що загальний розмір грошових коштів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування додаткових витрат на дітей становить 12000,00 грн.
Відмовляючи у проведенні взаємозаліку сум, суд виходив з того, що зарахування зустрічних позовних вимог як взаємозалік не підпадають під дію ст. 602 ЦК України, тому суд не вбачав підстав для його проведення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що додаткові витрати на придбання лікарського препарату та лікування зубів всього на суму 3512,33 грн. стягнені судом повторно, оскільки вони відшкодовані позивачці додатковими витратами на лікування та оздоровлення сина ОСОБА_3 в розмірі 100 грн. щомісячно, які апелянт регулярно сплачує на користь позивачки згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2007 року у цивільній справі № 2-2373/2007, як і аліменти на утримання обох неповнолітніх синів у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку. Крім того, апелянт вважає, що позивачка щомісячно відповідно до статей 1, 2 ЗУ “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю” № 2109-ІІІ від 16.11.2000 року з наступними змінами отримує соціальну грошову допомогу, а тому має можливість не лише покрити за рахунок цих коштів понесені нею додаткові витрати, але й повинна відшкодувати понесені ним додаткові витрати на лікування та реабілітацію сина ОСОБА_5 .
Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта ОСОБА_2 , з наступних підстав.
Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, малюванню або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.
Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.
Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
На підтвердження свої позовних вимог, позивачем ОСОБА_1 були надані належні та допустимі докази, а саме: фіскальні чеки на підтвердження витрат, пов`язаних із придбанням ліків для сина ОСОБА_5 у розмірі 924,85 грн., лікування зубів ОСОБА_5 у розмірі 6100,00 грн.; акти виконаних робіт від 13 березня 2018 року № 287 та від 23 березня 2018 року № 288, квитанція на суму 395, 23 грн. - на лікування зубів ОСОБА_6 .
       Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що понесені позивачем витрати на лікування дітей, у розумінні положень ст.185 СК України відносяться до додаткових витрат, та у зв`язку з цим підлягають стягненню з відповідача додаткові витрати саме у розмірі 1/2 частини загального розміру понесених витрат на лікування дітей.
       Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на його не згоду з місцем лікування зубів у дітей, оскільки це не є підставою для звільнення від його обов`язку як батька приймати участь у додаткових витратах. 
Крім того, колегією суддів також встановлено, що витрати на ОСОБА_6 на заняття англійською мовою є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, оскільки вони пов`язані з розвитком певних здібностей дитини,  а тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 .
       Що стосується рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_1 на його користь додаткових витрат на сина ОСОБА_5 у розмірі 25 937,85 грн., що становить половину його витрат на лікування та харчування сина у період перебування у військовому санаторії м.Євпаторія та проходження курсу реабілітації в ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування», яка розташована в м.Трусковець, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в цій частині. Оскільки зі змісту вказаних ОСОБА_2 довідок та квитанцій неможливо встановити ким саме проводилась оплата курсів реабілітації ОСОБА_3 та додаткових витрат, пов`язаних із проходженням реабілітації. А покази свідків не є належним підтвердженням таких обставин.
Інші, приведені в апеляційній скарзі, доводи апелянта ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд необгрунтовано відмовив у включенні до додаткових витрат, понесених нею на оплату занять фізичними вправами у фітнес-центрі АЯКС неповнолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки суду було надано докази на підтвердження сплати за заняття у спортивному залі у період з 18.08.2017р. по 05.07.2019 р. 2795 грн.
Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю належного підтвердження того, що цей фітнес-центр має відповідні сертифікати та спеціалізується на проблемах викликаних хворобою, яку має ОСОБА_5 , та відповідно відсутні докази про наявність у цьому фітнес-центрі сертифікованих тренерів, а не з підстави, що позивачем не надано належних доказів понесення цих витрат, як помилково вважає ОСОБА_1 . 
Частиною 1 ст. 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Безпідставними є доводи  ОСОБА_1 про недоведеність стягнення з неї на користь ОСОБА_2 додаткових витрат, понесених на забезпечення сину Євгену спортивних занять в футбольній секції спортивної школи в період з 2009 по 2014 р.р., оскільки понесені ОСОБА_2 витрати, у розумінні положень ст.185 СК України відносяться до додаткових витрат, та у зв`язку з цим підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
       Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційних скаргах доводи апелянтами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова