Справа № 344/4359/20 
Провадження № 22-ц/4808/888/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А. 
Суддя-доповідач Бойчук 

П О С Т А Н О В А
07 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                               суддів                        Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря                Маслей А.М.,
з участю                 представників сторін,                        ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника  ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2 інтереси якої представляє адвокат Боднарук Світлана Іванівна на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 квітня 2020 року під головуванням судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську,
       в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до  ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Представник позивача подав до суду першої інтснації заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 801917126101, що належить ОСОБА_2 .
Заяву мотивував тим, що 27.04.2012 року між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено угоду- №2 про поступку права вимоги згідно якої, . ОСОБА_3 передав їй; всі права вимоги грошового зобов`язання в розмірі 280616,00. грн. перед ТОВ - «Украінтехбуд». Відповідно до Витягу з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Укрінтехбуд» від 30 квітня 2012 року № 1, ОСОБА_1 в оплату боргу, згідно з договором уступки вимоги №2 від 27.04.2012 року передано квартиру НОМЕР_1, загальною площею 83,6 кв.м. вартістю 280 616,00 грн у АДРЕСА_1 . Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської' ради позивачці 18.12.2012 видано свідоцтво про право власності на вище вказану квартиру. 
Рішенням Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та залишено в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 06 лютого 2017 року, яким позов ОСОБА_1 1 задоволено. Виселено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_6 -відмовлено. Судом підтверджено правомірність набуття права власності на квартиру саме позивачкою та безпідставність вимог ОСОБА_6 про визнання за нею. права власності на вказану квартиру. Рішенням суду від 14 грудня 2015 року визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Знаючи про наявність. спору щодо даного нерухомого майна, ОСОБА_11 оформила за собою право власності на підставі судового рішення від 14.12.15 р. та 16.01.2016 р. ОСОБА_6 продала дану квартиру ОСОБА_12 . ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2018 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Нерухоме майно вибуло з власності позивача на підставі Рішення Апеляційного суду. Івано-Франківської області від 13.08.2015 р. в справі №344/11473/13-ц , яке в подальшому було скасоване Постановою Верховного суду від 23.10.2019 року у справі №344/11473/13-ц, а потім безпідставно набуте ОСОБА_6 , що підтверджено Рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 06.03.2020 р., позивач була позбавлена права власності на нерухоме майно поза власної волі на підставі неправосудних судових рішень. З огляду на це є небезпека, що до моменту розгляду даної справи у підготовчому засіданні дане майно може бути продане іншій особі, що може значно ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду 03 квітня 2020 рокузадоволено заяву про забезпечення позову.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 801917126101, що належить ОСОБА_2 .
Представник  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Апелянт зазначає, що ні в заяві ОСОБА_1 , ні в ухвалі суду першої інстанції не зазначено, що квартира придбана незаконно.
ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків 3.І. та зареєстрованого в реєстрі за №44 купила в ОСОБА_12 квартиру по АДРЕСА_1 за 552 000 грн. Продавцю квартира належала з 2015 року на підставі договору купівлі-продажу.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.01.2018 року, було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на дану квартиру.
Апелянт вважає, що наведені в позові підстави, які є надуманими і перекрученими, абсолютно її не стосуються, а позов є безпідставним.
Також, зазначає, що її право власності на житло, як її неповнолітнього сина, порушуються оскаржуваною ухвалою суду, тому вона не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Представник ОСОБА_1 на апеляційну скаргу подав відзив в якому зазначає, що ухвалу суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Представник ОСОБА_1 вказує на те, що нерухоме майно, яке є предметом спору та на яке накладено арешт, вибуло з власності позивача на підставі рішення Апеляційного суду Івано- Франківської області від 13.08.2015 р. в справі №344/11473/13-ц, яке в подальшому було скасоване Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №344/11473/13-ц, а далі безпідставно набуте ОСОБА_6 ,, що підтверджено Рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 06.03.2020 р., позивач була позбавлений права власності на нерухоме майно поза власної волі на підставі неправосудних судових рішень.
У зв`язку з чим, позивачкою подано позовну заяву про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та заява про забезпечення позову, оскільки існує висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження спірного нерухомого майна на користь інших осіб.
З огляду на це є небезпека, що до моменту розгляду даної справи у підготовчому судовому засіданні дане майно може бути продане іншій особі, що може значно ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без зміни.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Боднарук С.І., яка підтримала доводи скарги. Заперечення на скаргу адвоката Микитюка Р.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
За змістом ч.2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову. 
Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Судом встановлено, що 27.04.2012 між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено угоду- №2 про поступку права вимоги згідно якої, . ОСОБА_3 передав їй; всі права вимоги грошового зобов`язання в розмірі 280616,00. грн. перед ТОВ - «Украінтехбуд». Відповідно до Витягу з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Укрінтехбуд» від 30 квітня 2012 року № 1, ОСОБА_1 в оплату боргу, згідно з договором уступки вимоги №2 від 27.04.2012 року передано квартиру НОМЕР_1, загальною площею 83,6 кв.м. вартістю 280 616,00 грн, за адресою АДРЕСА_1 . 18.12.2012 року.: виконавчим комітетом . Івано-Франківської міської' ради позивачці;, було видано свідоцтво про право власності на вище вказану квартиру.
Рішенням суду від 14 грудня 2015 року визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 
ОСОБА_6 оформила за собою право власності на підставі судового рішення від 14.12.15 р. та 16.01.2016 р. ОСОБА_6 продала дану квартиру ОСОБА_12 , яка в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2018 продала спірну квартиру АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2 .
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заборона відчуження майна (його арешт) є тимчасовим заходом і направлена на збереження обсягу майна, щодо якого наявний спір.
Задовольнивши заяву про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, яка вважає, що накладення арешту на спірну квартиру забезпечить охоронювані законом права та інтереси позивача у випадку виконання рішення суду у майбутньому і не порушує таких прав до вирішення спору по суті. 
За статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 інтереси якої представляє адвокат Боднарук Світлана Іванівна залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 квітня 2020 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                І.В. Бойчук
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк