Постанова
Іменем України 
17 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 683/3340/18
провадження № 51-962 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
засудженого                                                                       ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 12017240220000332 від 10 травня 2017 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк перебування його під вартою з 23 листопада 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 09 травня 2017 року в період часу з 16:00 по 18:00, перебуваючи на вул. 9 кілометр Воронківецької колії в с. Григорівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, керуючись корисливим мотивом, проник до будинку, розташованого за вказаною адресою, та умисно таємно повторно викрав 6 пластикових відер об`ємом по 10 л кожне, в яких містився мед загальною вагою 78 кг, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 5460 грн.
Крім того, засуджений ОСОБА_6 09 травня 2017 року в період часу з 18:00 по 20:00, перебуваючи на тій самій вулиці, керуючись корисливим мотивом, проник до вищевказаного будинку та умисно таємно повторно викрав 2 газових балони, полотно ручної пилки, 2 металевих ломи, а також незаконно заволодів дрібним металобрухтом загальною вагою 20 кг, що був розміщений на території вказаного домогосподарства, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 6390 грн.
Також ОСОБА_6 16 листопада 2018 року приблизно о 16:00, перебуваючи у приміщенні кухні житлового будинку на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки умисно завдав двох ударів кулаком правої руки та одного удару кулаком лівої руки в ділянку голови потерпілого ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни.
 
Вимоги, викладені у касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У своїй касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що місцевий суд безпідставно визнав допустимим доказом довідку вартості полотна ручної пилки та металевого лома, оскільки така довідка суперечить висновку товарознавчої експертизи від 27 червня 2017 року, відповідно до якого встановити вартість вказаних речей станом на 09 травня 2017 року не є можливим.
Крім того, захисник наголошує, що місцевий суд не надав належної правової оцінки зазначеній довідці та залишив поза увагою той факт, що вона була видана ФОП ОСОБА_10 , однак відтиск печатки на довідці належить ФОП ОСОБА_11 . При цьому у довідці не зазначено дати її видачі, а тому вона не відповідає загальним вимогам, які ставляться до документа, та не може бути визнана належним та допустимим доказом.
Також захисник посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження письмовим доказам. 
Так, у своїй касаційній скарзі захисник вказує, що місцевий суд, досліджуючи протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 вересня 2018 року за участю свідка ОСОБА_12 , залишив поза увагою те, що цей документ було складено з порушенням норм процесуального закону. Зокрема, у протоколі зазначено лише прізвище та ініціали особи, яка впізнає ( ОСОБА_12 ), що унеможливлює її ідентифікацію та встановлення її процесуального статусу в кримінальному провадженні. Крім того, у ньому відсутні відомості про осіб, яким було роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України. Також цей протокол складено з порушенням норм ч. 1 ст. 228 КПК України, оскільки у свідка перед проведенням процесуальної дії не з`ясовано, чи може він впізнати особу, описати її зовнішній вигляд, прикмети та пояснити обставини, за яких бачив особу, яку впізнає. Разом з тим у вищевказаному документі не зазначено ознак, за якими особа, яка впізнає, упізнала пред`явлену їй особу.
Одночасно захисник вказує, що аналогічні порушення допущені під час проведення процесуальних дій пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю інших свідків, однак місцевим судом зазначені порушення були залишені поза увагою.
Крім того, на переконання захисника, апеляційний суд, залишаючи апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, а оскаржуваний вирок без зміни, належним чином своє рішення не аргументував, а вказані порушення не перевірив і, як наслідок, постановив незаконне рішення.
У своїй касаційній скарзі, доводи якої є однаковими з доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги засудженого та захисника не надходило.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав подані касаційні скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційних скарг засудженого та захисника, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги захисника та засудженого не підлягають задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України у зв`язку з наявністю підстави, зазначеної у п. 1 ч. 1 вказаної статті, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 цього Кодексу.
Що стосується доводів касаційних скарг захисника та засудженого про ненадання місцевим судом належної правової оцінки протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 вересня 2018 року та, як наслідок, безпідставне визнання його належним і допустимим доказом, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, у своїх касаційних скаргах захисник та засуджений зазначають, що з цього протоколу неможливо ідентифікувати особу, яка впізнає, та встановити її процесуальний статус, у ньому не вказано осіб, яким роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України, відсутній запис про виконання слідчим положень ч. 1 ст. 228 КПК України та не визначено, за якими саме ознаками свідок впізнала особу, яка пред`являлась для впізнання, що, на переконання сторони захисту, свідчить про недопустимість зазначеного процесуального документа як доказу.
Однак з такими доводами сторони обвинувачення Суд не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до вироку одним із свідків цього кримінального провадження визнано  ОСОБА_12 , котра у 2017 році купувала у ОСОБА_6 мед, який останній викрав з будинку потерпілої ОСОБА_8 .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевим судом встановлено, що 10 вересня 2018 року в рамках кримінального провадження № 12017240220000332 від 10 травня 2017 року було проведено пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. За результатами вказаної слідчої дії складено відповідний протокол, згідно з яким свідкові ОСОБА_12 було пред`явлено для впізнання фотознімки осіб, серед яких вона впізнала чоловіка, у якого купувала мед. 
Відповідно до вироку місцевий суд, дослідивши протокол, не встановив підстав, які б вказували на неможливість ідентифікації особи, яка здійснювала впізнання, та встановлення її процесуального статусу. З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Крім того, захисник та засуджений у своїх касаційних скаргах вказують, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 вересня 2018 року складено з порушенням норм ч. 1 ст. 228 КПК України, оскільки у свідка перед проведенням процесуальної дії не з`ясовано, чи може вона впізнати особу, описати її зовнішній вигляд, прикмети і повідомити обставини, за яких бачила особу, яку впізнає, а також відсутні пояснення свідка щодо ознак, за якими вона впізнала особу, пред`явлену їй. На переконання колегії суддів, такі доводи є необґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_12 попередньо з`ясував, чи може вона впізнати особу, яка у 2017 році продавала їй мед, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також обставини, за яких свідок бачила цю особу. При цьому у протоколі вказаної слідчої дії також зазначено, що свідок за рисами обличчя впізнала ОСОБА_6 як чоловіка, у якого у 2017 році купувала мед.
Вказані факти зафіксовано та засвідчено підписом свідка ОСОБА_12 (том 2, арк. пров. 97).
Відповідно до вироку місцевий суд, урахувавши вказані обставини та дослідивши протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 вересня 2018 року, встановив, що зазначений процесуальний документ повністю відповідає вимогам закону, слідчу дію проведено з дотриманням процедури, визначеної кримінальним процесуальним законодавством, та дійшов висновку про наявність усіх підстав для взяття його до уваги. 
Апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку, з такими висновками місцевого суду погодився. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено з дотриманням норм процесуального законодавства, а протокол за результатами проведення цієї слідчої дії відповідає вимогам, передбаченим КПК. Доказів, які б підтверджували зворотне, в ході касаційного розгляду не встановлено, а тому касаційні скарги захисника та засудженого в частині визнання недопустим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 вересня 2018 року є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Твердження захисника і засудженого про ненадання судами першої та апеляційної інстанцій правової оцінки порушенням, допущеним під час проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю інших свідків, Суд вважає безпідставними, оскільки вказані доводи сторони захисту були предметом ретельної перевірки судів обох інстанцій, які належним чином їх розглянули, визнали ці доводи неспроможними, навівши обґрунтовані мотиви своїх висновків, з якими погоджується і колегія суддів.
Що стосується доводів касаційних скарг захисника та засудженого в частині безпідставного визнання допустимим доказом довідки вартості полотна ручної пилки та металевого лома, виданої ФОП ОСОБА_10 , оскільки така довідка суперечить висновку експертизи від 27 червня 2017 року № 535т, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновком товарознавчої експертизи від 27 червня 2017 року № 535т визначено, що встановити вартість двох резинових шин для сільськогосподарської техніки, які були у використанні, металевого диска від колеса для сільськогосподарської техніки, двох металевих ломів, полотна від ручної пилки по дереву та двох металевих коліс від сільськогосподарської техніки станом на дату вчинення злочину виявилося неможливим.
Однак згідно з довідкою про вартість, виданою ФОП ОСОБА_11 , станом на 09 травня 2017 року вартість, зокрема, полотна ручної пилки становить 50 грн, металевого лома – 150 грн.
Місцевий суд, дослідивши вказану довідку, дійшов висновку, що цей доказ отримано в порядку, встановленому КПК, а тому він є належним та допустимим. При цьому підстав, які б ставили під сумнів його достовірність, судом встановлено не було.
Апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку, зробив висновок, що у разі якщо в результаті проведення експертизи вартість майна встановити не вдалося, то підтвердження його вартості шляхом отримання довідок в закладах торгівлі про роздрібну ціну викрадених речей на момент вчинення злочину слід вважати належним доказом.
Колегія суддів, перевіряючи матеріали кримінального провадження та доводи касаційних скарг у частині недопустимості як доказу довідки щодо вартості полотна ручної пилки та металевого лома, дійшла висновку про відсутність підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки на момент проведення товарознавчої експертизи даних про вартість викраденого майна встановлено не було, вказана довідка отримана вже після проведення експертизи, а клопотань про проведення повторної товарознавчої експертизи з урахуванням даних, зазначених у довідці про вартість вказаного майна, учасниками кримінального провадження заявлено не було. 
Разом з цим, переглядаючи доводи сторони захисту про недопустимість вказаної довідки як доказу з мотивів відсутності в ній дати її видачі, а також у зв`язку з тим, що вказана довідка була видана ФОП ОСОБА_10 , однак відтиск печатки на довідці належить ФОП ОСОБА_11 , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Недоліки, на які посилаються у своїх касаційних скаргах захисник та засуджений, мають місце, однак, на переконання Суду, вони фактично є незначними технічними порушеннями та в цілому не впливають на достовірність зазначених у довідці відомостей, а тому не свідчать про її недопустимість, не впливають на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 злочину та не вказують на незаконність судових рішень у цілому.
За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні у довідці технічні порушення, у цьому конкретному випадку не є істотними, самі по собі не впливають на правильність встановлених судом обставинта не можуть бути підставою для скасування по суті правильного судового рішення.
На переконання колегії суддів, апеляційний суд відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого та захисника доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив.
Інші доводи, викладені у касаційних скаргах захисника та засудженого, не містять посилань на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, то касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції – без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                 ОСОБА_3