УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1462/18 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В. 
Категорія 43 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/1462/18 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської об`єднаної територіальної громади, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Силіної Наталії Володимирівни, за участю третьої особи – ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Зубчук І.В. у м.Житомир
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: 
визнати незаконним та скасувати рішення другої сесії сьомого скликання Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 10 грудня 2015 року про присвоєння фактичної адреси збудованому ОСОБА_2 житловому будинку по АДРЕСА_1 ;
скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 від 23 січня 2018 року, реєстраційний номер 1471084318220, номер запису про право власності 24561796;
визнати незаконним та скасувати рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 грудня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадян», про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, АДРЕСА_1 : про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,2500 га,  для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, в АДРЕСА_1 ;
скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 від 23 січня 2018 року кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, реєстраційний номер 1471107918220, номер запису про право власності 24562171;
скасувати реєстрацію в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га. на ім`я ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Житомирського райсуду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року за ним визнано право власності на земельну ділянку площею  0,60 га та житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3   19 жовтня 2016 року він зареєстрував право власності на житловий будинок, однак право власності на земельну ділянку зареєструвати не вдалося у зв`язку з тим, що приватний нотаріус Силіна Н.В. на підставі наданих ОСОБА_2 незаконних та скасованих в судовому порядку документів зареєструвала за останнім право власності на житловий будинок під зміненою адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Також позивачу стало відомо про те, що Вересівська сільська рада 22 грудня 2017 року затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який на його думку було складено з порушеннями законодавства без узгодження меж земельної ділянки. У зв`язку з наведеним та враховуючи, що дії відповідачів призвели до порушення прав позивача, який не має можливості оформити та юридично закріпити за собою право власності на земельну ділянку, останній змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги, зокрема, зазначив, що суд відмовляючи у задоволенні позову не взяв до уваги той факт, що третя особа ОСОБА_2 неправомірно володіє майном, оскільки всі правовстановлюючі документи та рішення компетентних органів про реєстрацію за ним права власності були скасовані рішенням судів, а тому усі послідуючі дії як то перереєстрація права власності на спірне майно, реєстрація нових прав на реконструйований будинок є також неправомірними, оскільки гуртується на рішеннях та документах визнаними незаконними. Також суд не звернув уваги на те, що будинок по АДРЕСА_1 , це фактично реконструйований, переобладнаний, добудований житловий будинок, право власності на який за рішенням Житомирського райсуду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року було визнано за позивачем в порядку спадкування після смерті матері, про що свідчить зміст ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18.03.2015 року. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу третя особа  ОСОБА_2  просив апеляційну скаргу  відповідача  відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Вказав, що затверджений рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 грудня 2017 року проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822081200:02:001:0428 у АДРЕСА_1 , відповідає усім вимогам закону. Зазначає, що реєстрація права власності на житловий будинок, який він власними силами збудував, ніяким чином не порушує право власності позивача на спадкове майно. 
В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. 
Представники Житомирської міської об`єднаної територіальної громади та третьої особи ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від приватного нотаріуса Силіної Н.В. та представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання незаконним рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 грудня 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відсутні, оскільки непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки само по собі не є підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність, що в свою чергу не порушує права позивача на отримання та передачу йому у власність земельної ділянки. Крім того, будинок, який позивач успадкував після смерті своєї матері є знищеним, а будинок, на який зареєстровано право власності ОСОБА_2 є новозбудованим у 2008 році, має іншу площу та технічні характеристики, а тому лише факт реєстрації права власності третьої особи на житловий будинок (знищений у 2008 році) на підставі скасованого судом свідоцтва про право власності не є підставою для скасування реєстрації права власності на новостворене майно. У зв`язку з чим дійшов висновку, що права позивача оспорюваними рішеннями не порушено. 
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до  Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України).
Під час розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача – ОСОБА_3 , яка за життя мала у власності житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Рішенням Корольовського райсуду м. Житомира від 10.09.2007 року встановлено факт належності ОСОБА_1 заповіту, складеного на його ім`я 03 лютого 1989 року і факт прийняття ним спадщини – права на земельну часту (пай), яка належала ОСОБА_3 , як члену КСП «Вереси».
15.08.2006 року ОСОБА_4 (чоловік рідної сестри позивача) за договором дарування безоплатно передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки площею 0,83 га.
29 серпня 2006 року ОСОБА_2 отримав державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,83 га. 
Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 03.09.2010 року був затверджений акт обстеження самовільно збудованого житлового будинку грн. ОСОБА_2 на предмет його узаконення.
Рішенням Виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №70 від 20 жовтня 2011 року «Про надання дозволу на посвідчення права власності на житловий будинок» ОСОБА_2 було надано дозвіл на реєстрацію права власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23).
27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (т.1 а.с.84) та 02 листопада 2011 року зареєстрував в державному реєстрі право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 35040063 (т.1 а.с.85).
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року у справі № 2-116/12 (т.1 а.с.5-7) було задоволено позов ОСОБА_1 та встановлено факт належності на праві приватної власності ОСОБА_3 (матері позивача) земельної ділянки площею 0,60 га та житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,60 га та житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також визнано недійсним рішення №24 виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 25 квітня 2006 року «Про посвідчення права власності на об`єкти нерухомого майна» в частині посвідчення права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , видане Вересівською сільською радою Житомирського району Житомирської області 16 травня 2006 року серії НОМЕР_1 ; визнано недійсним рішення 2-ої сесії 5-го скликання виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 14 липня 2006 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,83 га по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 15 серпня 2006 року серії ВЕВ № 296184, яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,83 га та житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯБ № 559940 виданий  ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯБ № 559941 виданий на ім"я ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,58 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсною реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за реєстровим номером 15016054.
Як вбачається із даного рішення, із загальної площі земельної ділянки 0,82 га, за позивачем було визнано право власності лише на 0,60 га, яке на даний час за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку, а також право власності на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року у справі № 278/3319/14-ц (т.1 а.с.9-11) було також визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №70 від 20 жовтня 2011 року про надання дозволу ОСОБА_2 на посвідчення права власності на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 ; визнано незаконним та скасовано свідоцтво серії НОМЕР_2 видане в с.Вереси 27 жовтня 2011 року головою Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; скасовано реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 від 02 листопада 2011 року, реєстраційний номер 35040063.
Зі змісту рішенням  Житомирським районним судом Житомирської області від 22 січня 2015 року вбачається, що судом під час розгляду справи було встановлено, що 27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до начальника БТІ із заявою, в якій просив внести запис про припинення права власності на спірний житловий будинок ( АДРЕСА_1 ).  
Згідно матеріалів інвентаризаційної справи АДРЕСА_3 слідує, що ОСОБА_2 був власником об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою на підставі договору дарування житлового будинку загальною площею 62,9 кв.м. з надвірними будівлями, земельної ділянки від 15 серпня 2006 року, про що в реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 жовтня 2006 року проведено реєстрацію за номером 15016054. 
В лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до БТІ із замовленням на проведення інвентаризації закінченого будівництвом житлового будинку та реєстрації поточних змін в зв`язку з виконанням добудови. До замовлення було додано будівельний паспорт, який містив рішення ради від 3 вересня 2009 року про затвердження акту недобудови самовільно збудованого житлового будинку в АДРЕСА_1 , акт обстеження самовільно збудованого житлового будинку ОСОБА_2 від 17.11.2008 року з висновком комісії про можливе його узаконення. В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до підприємства із замовленням про реєстрацію права власності і до замовлення про реєстрацію права власності було додано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 про припинення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , належного останньому на підставі згадуваного договору дарування, витяг з рішення виконавчого комітету ради №70 від 20 жовтня 2011 року про надання дозволу на посвідчення права власності на житловий будинок та декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, зареєстровану інспекцією ДАБК у Житомирській області 7 жовтня 2011 року за відповідним номером. Враховуючи, що придбане ОСОБА_2 майно за договором дарування було знищено, про що є відмітка в матеріалах інвентаризаційної справи – було закрито розділ реєстру прав власності ОСОБА_2 на майно за реєстровим номером 15016054. 
Суд, надавши оцінку наданим письмовим документам дійшов висновку, що новостворений будинок був самовільно збудований ОСОБА_2 до 17 січня 2008 року.
З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28 березня 2006 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , який належав покійний матері позивача, був збудований у 1953 році, мав площу 62,9 кв.м. та складався з веранди площею 7,6 кв.м., сіней площею 5,4 кв.м., комори площею 9,2 кв.м., кухні площею 14, 2 кв.м., житлової кімнати площею 10,5 кв.м. та житлової кімнати площею 16 кв.м. Інвентаризаційна вартість цього будинку станом на 28.03.2006р. становила 6790,0 грн. Відповідно до технічних характеристик конструктивних елементів цього будинку його стіни мали дерев`яну будову, фундамент – бутовий (т.1 а.с.213-215).
Згідно довідки №559 від 23.01.2019р., яка видана КП «Житомирське обласне міжміське  бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради,  про технічні показники об`єкту, за наслідками проведеного обстеження станом на 10.03.2011 р. житловий будинок  АДРЕСА_1 , загальною площею 62,9 кв.м, житловою - 26,5 кв.м та сарай літ «Г» - знесено, а на земельній ділянці побудовано новий житловий будинок загальною площею 135,8 кв.м та житловою - 78,1 кв.м, якому присвоєно адресу - АДРЕСА_1 (т.1 а.с.208).
Згідно Технічного паспорту №35040063 на садибний (індивідуальний) житловий будинок  АДРЕСА_1  від 10.03.2011р., розробленого Житомирським обласним Державним підприємством по технічній інвентаризації, житловий будинок  АДРЕСА_1 складається з одного поверху та мансарди, має загальну площу 135,7 кв.м ширина-9,10 м, довжина - 13,15м), в т.ч. житлової - 78,1 кв.м, допоміжної - 57,6 кв.м., а саме: І - 1-коридор (6,9кв.м), 1-2 -кухня (11,6кв.м), 1-3- коридор (7,3 кв.м), І-4-санвузел-4,9 чв.м, 1-5- коридор- (4,0 кв.м), 1-6 - кімната (11,8 кв.м), 1-7 - кімната (13,5 кв.м), І-8-кімната - 18,9 кв.м, І-9-кімната (15,2 кв.м), МС-східна клітина (22,9кв.м), МС-кімната (18,7 кв.м) (т.1 а.с216-218).
Згідно технічних характеристик конструктивних елементів цього будинку, він побудований у 2008 році, його стіни збудовані з піноблоку, обкладеного цеглою, фундамент - бутобетонний. Інвентаризаційна вартість цього будинку станом на 10.03.2011р. становить 313940,0 грн.
Тобто вищенаведене є доказом того, що будинок АДРЕСА_2 є різними, відмінними один від одного, оскільки ці будинки мають різні технічні характеристики, зокрема їхню основу - фундаменти, площу (загальну та житлову), периметри, поверховість, будівельні матеріали, з яких їх збудовано, розташування кімнат та й зокрема мають різні фундаменти - основу будинків. 
Крім того, згідно земельно-шнурової книги управління сільського господарства Житомирського району (1963-1969р.) по Українській науково-дослідній станції хмелярства с.Вереси ОСОБА_4 , який був рідним братом ОСОБА_2 , значився членом колгоспу та згідно протоколу №3 загальних зборів членів колгоспу від 25.05.1966р. йому було надано 0,15 га під городництво Ф.№115,оп.№2, спр.№475, арк.37);
-згідно запису в земельно-шнуровій книзі управління сільського господарства Житомирського району (1973-1991р.) в розділі робітники і службовці Дослідної станції хмелярства с. Вереси за №209 за ОСОБА_4 значилася земельна ділянка (рілля) 0,26 га Ф.№115,оп.№2. спр.№839, арк.225);
-згідно рішення виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району №10 від 23 лютого 1994р. (дод.1), ОСОБА_4 було передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку 0,26 га для ведення особистого підсобного господарства, що була раніше надана в межах с. Вереси (Ф.№43,оп.№1, спр.№546, арк.29,30).
Також, зі змісту довідки Виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області від 18.05.2007р. №511 слідує, що, відповідно до Погосподарської книги №3, особового рахунку № НОМЕР_3 , станом на 01.01.1991р. членом господарства в АДРЕСА_1 рахувалась ОСОБА_3 , а відповідно Погосподарської книги №3, особовий рахунок № НОМЕР_4 , станом на 01.01.1991р., членом господарства в с. Вереси вул. Шевченка рахувався ОСОБА_4 (дані господарства знаходяться в одному господарському дворі).
Крім того, згідно ухвали Верховного Суду України від 30.03.2011 року у справі №2-116/12 слідує, що ОСОБА_3 була головою артілі «Зоря комунізма» і їй на праві особистої приватної власності належав житловий будинок у с. Вереси, у користуванні артілі перебувала земельна ділянка площею 60 га. У зазначеному будинку мешкала її донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 .
Після того як ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , він також став проживати у вказаному житловому будинку, однак ним було створене нове господарство, якому присвоєно особовий рахунок і у користування якого було виділено земельну ділянку площею 0,15 га. 
Вищевикладене підтверджує те, що домогосподарство по АДРЕСА_1 по факту включало у себе два домогосподарства з яких: 
-одне домогосподарство за цією адресою належало ОСОБА_3 , особовий рахунок № НОМЕР_3 , з земельною ділянкою 0,60 га, що встановлено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28.10.2013р. у справі №2- 116/12;
-друге домогосподарство за цією адресою належало ОСОБА_4 , особовий рахунок № НОМЕР_4 , з земельною ділянкою 0,26 га.
Крім того, як було встановлено під час розгляду справи і не заперечувалось сторонами, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на цьому господарстві господарював лише ОСОБА_4 , який 15.08.2006 р. у зв`язку з неможливістю доглядати за собою та господарством за станом здоров`я (інвалідністю (сліпотою) передав безоплатно за договором дарування у власність ОСОБА_2 і житловий будинок АДРЕСА_1 , і земельну ділянку площею 0,83 га.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28.10.2013р. даний договір дарування визнано недійсним, однак вказаним рішенням ОСОБА_4 не було позбавлено права на володіння земельною ділянкою площею 0,26 га у спірному домогосподарстві.
Судом першої інстанції на підставі всебічно досліджених доказів вірно було зроблено висновок про те, що 27.10.2011р. за заявою ОСОБА_2 , яка посвідчена нотаріально, було припинено його право власності щодо придбаного за договором дарування будинку АДРЕСА_1 на підставі ч. 2 ст. 349 ЦК України (в редакції станом на 27.10.2011р.), якою встановлено, що у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.
Тобто, на час прийняття Житомирським районним судом Житомирської області судових рішень від 28.10.2013р. (справа №2-116/12) та від 22.01.2015р. (справа №278/3319/14-ц), на які як на підставу для задоволення апеляційної скарги посилається  ОСОБА_1 , житлового будинку  АДРЕСА_1  вже не існувало, оскільки він зруйнувався у зв`язку з його непридатністю (аварійним станом).
Отже суд апеляційної інстанції погоджується із висновками районного суду  про те, що будинок, який позивач успадкував після смерті ОСОБА_3 , є знищеним, а будинок, на який наразі зареєстровано право власності  ОСОБА_2  є новозбудованим у 2008 році будинком та має іншу площу та технічні характеристики. А один лише факт реєстрації права власності за  ОСОБА_2  на житловий будинок (який вже був знищений у 2008 році) на підставі скасованого судом свідоцтва наразі не є підставою для скасування  реєстрації права власності на новостворене ним нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 та скасування рішення другої сесії сьомого скликання Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 10 грудня 2015 року про присвоєння фактичної адреси збудованому ОСОБА_2 житловому будинку по АДРЕСА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2015 року та ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 18.03.2015 року мають преюдиційне значення для вирішення даного спору через те, що вказаними судовими рішеннями встановлені обставини незаконності володіння третьою особою спірного нерухомого майна колегія суддів відхиляє, оскільки з урахуванням положень ст. 82 ЦПК України преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова ВС КЦС від 11.12.2019 р. у справі № 320/4938/17). Разом з тим, вказаними рішеннями лише визнавалось незаконність права власності ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_1 , яке він отримав у спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , а не на новостворене третьою особою нерухоме майно.
Також колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 грудня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадян» є вірним виходячи з наступного. 
Так рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області тридцять першої сесії шостого скликання від 30 червня 2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, розташованої у АДРЕСА_1 (т.1 а.с.67).
Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області другої сесії сьомого скликання від 10 грудня 2015 року «Про присвоєння фактичної адреси житловому будинку» було (дослівно): присвоєно новозбудованому ОСОБА_2 житловому будинку фактичну адресу: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.89).
19 жовтня 2016 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на житловий будинок площею 135,7 кв.м. АДРЕСА_1 (т.1 а.с.12-13).
Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області п`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 22 грудня 2017 року було «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, у АДРЕСА_1 , а також безоплатно передано останньому зазначену земельну ділянку (т.1 а.с.66).
23 січня 2018 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822081200:02:001:0428, у АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок площею 135,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15-16).
За інформацією Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельна ділянка по АДРЕСА_1 межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18).
Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).
Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч.1 ст.393 ЦК України).
Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ч.2 ст.393 ЦК України).
Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. 
До суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. 
Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією в процедурі приватизації ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж ділянки з власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на ділянку.
Зазначені правові висновки викладені в постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі №580/168/16-ц.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів погоджується із висновком районного суду про те, що права позивача оспорюваними рішеннями не порушено, оскільки непогодження меж земельних ділянок не порушує прав  на отримання ділянок у власність і не є перешкодою в проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію ділянки позивачем, у тому числі й прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.
Таким чином доводи апеляційної скарги також  не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 21 серпня 2020 року.

Головуючий: Судді: