П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4168/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Петричкович А.І. 
          Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 

07 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Совгири Д. І.  Шидловського В.Б. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про  скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
 у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 31.01.2019 року за виконавчим провадженням №56384069.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 31 січня 2020 року відмовив у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого 20.09.2017, ОСОБА_2 змінила ім`я, про що 20.09.2017 складено відповідний актовий запис №174. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 .
Так, заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №686/14048/16 від 28.09.2016 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту №11057939000 від 16.10.2006, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20 761, 89 доларів США (що в еквіваленті до національної  грошової одиниці України на момент винесення рішення становило 536268,70 грн.) 7998,43 грн. пені за прострочення сплати процентів та 7850, 07 грн. понесених судових витрат.
12 січня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист.
На підставі виконавчого листа державним виконавцем 18 травня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56384069  про стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 544267,13 грн.
На підставі заяви стягувача - ПАТ "УкрСиббанк" від 22.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням, державним виконавцем 31.01.2019 року винесена постанова ВП №56384069 про закінчення виконавчого провадження.
31 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору ВП №56384069 згідно ст. ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ в розмірі 54426,71 грн.
Не погодившись з такою постановою позивач оскаржив її до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і підлягає виконанню на всій території України
Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання.
Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до пункту 7 розділу XІІI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"  №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 ст. 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
Частиною 3 ст. 40 Закону №1404 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої  статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
ч. 9 ст. 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1  ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, згідно зі ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Проте, 03 липня 2018 року Верховною Радою прийнято Закон України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (дата набрання чинності 28.08.2018) згідно яким внесено зміни до Закону №1404-VІІІ та  у ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінити словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".
Як встановлено із матеріалів справи, заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №686/14048/16 від 28.09.2016 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту №11057939000 від 16.10.2006, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20 761, 89 доларів США (що в еквіваленті до національної  грошової одиниці України на момент винесення рішення становило 536268,70 грн.) 7998,43 грн. пені за прострочення сплати процентів та 7850, 07 грн. понесених судових витрат.
12 січня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист, в якому зазначено «Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 20761,89 доларів США (еквівалент - 536268,70 грн.) та 7998,43 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11057939000 від 16.10.2006 року».
При цьому, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно кожного боржника окремо.
Крім того, в матеріалах справи міститься квитанція №40 від 28.08.2018 року, якою підтверджується погашення ОСОБА_3 заборгованості.
Тобто, заборгованість зазначена у виконавчому листі по справі №686/14048/16 фактично погашена 28.08.2018 року.
Таким чином, усі виконавчі  дії (відкриття виконавчого провадження, арешту коштів боржника) було вчинено державним виконавцем до 28.08.2018 - дати набрання чинності Законом України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», а тому у державного виконавця не було законних підстав виносити постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до нової редакції ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII - виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 
Тобто, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що виконавчий збір стягується із суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а не від загальної суми боргу.
Із оскаржуваної постанови встановлено, що стягненню підлягає виконавчий збір в сумі 54426,71 гривень, що становить 10 % від суми боргу що підлягав примусовому стягненню, однак відповідачем розмір виконавчого збору мав обраховуватись як 10% від фактично стягнутої суми і саме з цієї суми має визначатись розмір виконавчого збору.
Отже, винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 54426, 71 гривень вказує на намагання відповідача стягнути з позивача збір, в тому числі і за кошти, які не були фактично стягнуті, повернуті стягувачу при примусовому виконанні рішення органами державної виконавчої служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.
Крім того, судом першої інстанції, не взято до уваги іншої постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 54426,71 грн від 21.09.2018 за виконавчим провадженням №56383610, щодо боржника ОСОБА_3 , який відповідно до вищезазначеного рішення по справі №686/14048/16 від 28.09.2016 та виконавчого листа погашав борг солідарно з позивачем. 
Згідно ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, факт існування постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 54426,71 грн. від 21.09.2018 за виконавчим провадженням №56383610, щодо боржника ОСОБА_3 та оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_2 в сумі 54426,71 грн. від 31.01.2019 за виконавчим провадженням №56384069 може призвести до подвійного стягнення  виконавчого збору, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку оскаржувана постанова від 31.01.2019 року прийнята відповідачем за відсутності передбачених законодавством підстав, тобто, необґрунтовано, що є підставою для визнання постанови протиправною та її скасування.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки  рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а  тому  оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року, - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови, - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 31.01.2019 року за виконавчим провадженням №56384069.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1921,00 грн. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Шидловський В.Б.