ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 липня 2020 року           справа №200/11693/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

          Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача Шлемова Р.Ю., представника відповідача Пономарьова А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Обласного комунального підприємства “ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО” та Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року (повний текст складено 10 лютого 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/11693/19-а (суддя І інстанції – Михайлик А.С.) за позовом Обласного комунального підприємства “ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО” до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

                                                              У С Т А Н О В И В:

30 вересня 2019 року Обласне комунальне підприємство “ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО” (надалі за текстом рішення позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № 0043064403 від 19.06.2019.  
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржуване ним податкове  повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято із численними порушеннями податкового законодавства. Зокрема, перевірку, за наслідком проведення якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проведено відповідачем за відсутності на те правових підстав.  Згідно підпункту 75.1.1 пункту статті 75 Податкового кодексу України  предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, в той час як в ході проведеної перевірки відповідачем досліджувалися зобов`язання, що виникли в період з 01.01.2014 по 31.10.2016, та є неузгодженими. У провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває справа № 805/1194/17-а за позовом ОКП “Донецьктеплокомуненерго” до Офісу великих платників податків  України та  ДФС України  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, предметом розгляду якої є правомірність визначення в інформаційній базі даних податковою інспекцією заборгованості підприємства, що обліковується  станом на 31.10.2016.
Крім цього, штрафні санкції за податковим повідомленням-рішенням застосовані із порушенням строків притягнення платника до відповідальності, що встановлені статтею 102 Податкового кодексу України. Факт несвоєчасної сплати платником податкових зобов`язань  встановлений за наслідком відображення в рахунок сплати зобов`язань з податку на додану вартість, що виникли до липня 2015 року, коштів з рахунків в системі електронного адміністрування, що не відповідає положенням ст.ст. 87, 95 Податкового кодексу України. Позивач зауважив, що підприємством своєчасно сплачувалися зобов`язання з податку на додану вартість, проте під час зарахування коштів на погашення податкових зобов`язань відповідачем не враховувалося визначене платником призначення платежу.
Позивач зазначив, що підприємство здійснює діяльність на території Донецької області та згідно приписів Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” звільняється від відповідальності за порушення строків сплати податкових зобов`язань.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/11693/19-а позов задоволено частково.  Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області № 0043064403 від 19.06.2019  в частині застосування штрафних санкцій  в сумі 1  298  562,10 грн. 
Позивачем та відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти рішення у відповідній частині про задоволення позовних вимог. 
В обгрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що несвоєчасна сплата податкових зобов`язань підприємством спричинена об`єктивними причинами, на які ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за умови прийняття усіх можливих заходів, не могло вплинути, а саме настання обставин непереборної сили, у зв`язку з ситуацією, що склалась у Східному регіоні України та проведення антитерористичної операції, яка унеможливлює роботу підприємства та установ у звичайному режимі.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обгрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час прийняття рішення призвело до порушення вимог процесуального права та прийняття незаконного судового рішення, що за приписами ст.317 КАС України, є підставою для його скасування.
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач, під час прийняття оскаржуваного, податкового повідомлення-рішення, діяв у межах наданих повноважень,  штрафні санкції застосовані у відповідності до вимог  Податкового кодексу України. 
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційних скарг, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Обласне комунальне підприємство “ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО” є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 03337119. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням підприємства позивача є: 84307, Донецька обл., місто Краматорськ, провул. Земляний, 2. Позивач є платником податку на додану вартість
17.05.2019  головним державним ревізором-інспектором відділу податку на додану вартість Краматорського управління ГУ ДФС у Донецькій області, правонаступником  якого є відповідач,  на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 Розділу І, пункту 200.10 статті 200 розділу 5, підпункту 75.1.1 пункту 75.1. статті 75, пункту 76.3 статті 76 Розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку позивача з питань повноти та своєчасності  розрахунків  з бюджетом з податку на додану вартість в період з 28.12.2016 по 15.05.2019. За наслідком проведення перевірки відповідачем складено акт № 554/05-99-44-03-15-1/3337119 від 17.05.2019.
За змістом викладеного в акті перевіркою повноти та своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 28.12.2016 по 15.05.2019 встановлено, що позивачем  в порушення пункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 Кодекс адміністративного судочинства України несвоєчасно сплачено суму узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість,  а саме:
- зобов`язань згідно рішення суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу  по справі № 805/2079/14 від 28.11.2016  в сумі 2  893  782,4 грн. нараховано в ІКП 28.12.2016 (по строку сплати 28.12.2016); в сумі 137  799,16 грн. нараховано в ІКП 27.01.2017 (по строку сплати 28.12.2016),  в сумі 137  799,16 грн. нараховано в ІКП 27.02.2017  (по строку сплати 28.12.2016), в сумі 137  799,16 грн. нараховано в ІКП 28.03.2017  (по строку сплати 28.12.2016). Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 20.03.2019, 22.03.2019, 29.03.2019, 08.04.2019 та 24.04.2019,  кількість днів затримки сплати становить від 799 до 814 днів;
- зобов`язань згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення)  податкового боргу  по справі № 805/2426/15а від 28.07.2015  сумі 387 266,44 грн.  нараховано в ІКП 28.12.2016 (по строку сплати 28.07.2015), в сумі 387 266,44 грн.  нараховано в ІКП 27.01.2017 (по строку сплати 28.07.2015), в сумі 387 266,44 грн.  нараховано в ІКП 28.02.2017 (по строку сплати 28.07.2015), в сумі 387 266,44 грн.  нараховано в ІКП 28.03.2017 (по строку сплати 28.07.2015). Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 22.03.2019, 29.03.2019, 08.04.2019,  10.04.2019 та 24.04.2019, кількість днів затримки сплати становить від 1333 до 1352 днів;
- зобов`язань  згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.11.2013 по справі № 805/16715/13-а в сумі 233 357,11 грн. нараховано в ІКП 29.12.2016 (по строку сплати 30.10.2015); в сумі 233 357,11 грн. нараховано в ІКП 27.01.2017 (по строку сплати 30.10.2015); в сумі 233 357,11 грн. нараховано в ІКП 27.02.2017 (по строку сплати 30.10.2015); в сумі 233 357,11 грн. нараховано в ІКП 28.03.2017 (по строку сплати 30.10.2015). Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 22.03.2019, 29.03.2019, 08.04.2019, 10.04.2019 та 24.04.2019, кількість днів затримки сплати становить від 1239 до 1272 днів;
- зобов`язань згідно податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2016 року № 9247341536 від 20.12.2016 в сумі 2280712,00 грн. Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 22.03.2019, 25.03.2019, 26.03.2019, 27.03.2019, кількість днів затримки сплати становить від 812 до 817 днів;
- зобов`язань  згідно рішення суду про розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 19.032.012 по справі 2а/0570/2702/2012  в сумі 290  510,23 грн. нараховано в ІКП 04.01.2017 (по строку сплати 29.03.2013), в сумі 290  510,23 грн. нараховано в ІКП 03.02.2017 (по строку сплати 29.03.2013), в сумі 290  510,23 грн. нараховано в ІКП 06.03.2017 (по строку сплати 29.03.2013). Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 29.03.2019, 01.04.2019, 08.04.2019, 02.04.2019 та 23.04.2019, кількість днів затримки сплати становить від 2189 до 2216 днів;
- зобов`язань  згідно рішення суду про розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 27.04.2012 по справі № 2а/0570/4516/2012 в сумі 266 085,99 грн. нараховано в ІКП 16.02.2017 (по строку сплати 07.05.2013), в сумі 266  085,99 грн. нараховано в ІКП 16.02.2017 (по строку сплати 07.05.2013), в сумі 266  085,99 грн. нараховано в ІКП 16.03.2017 (по строку сплати 07.05.2013). Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 28.03.2019, 02.04.2019, 03.04.2019 та 23.04.2019, кількість днів затримки сплати становить від 2151до 2177 днів;
- зобов`язань  згідно рішення суду про розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 24.11.2011 по справі №2а/0570/21291/2012 в сумі 220 125,26 грн. нараховано в ІКП 25.01.2017 (по строку сплати 04.12.2012), в сумі 220  125,26 грн. нараховано в ІКП 24.02.2017 (по строку сплати 04.12.2012), в сумі 220  125,26. нараховано в ІКП 27.03.2017 (по строку сплати 04.12.2012). Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 29.03.2019, 05.04.2019 та 24.04.2019, кількість днів затримки сплати становить від 2306 до 2332 днів;
- зобов`язань згідно податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2016 року № 9267455549 від 20.01.2017 в сумі 8  455  309,00 грн. Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 29.03.2019, кількість днів затримки сплати становить 788 днів;
- зобов`язань згідно податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2017 року № 9024084181 від 20.02.2017 в сумі 6679257,00 грн. Відповідно до акту перевірки зазначені податкові зобов`язання сплачені 11.04.2019, 12.04.2019, 15.04.2019, 16.04.2019, 17.04.2019, 18.04.2019, 22.04.2019 та 23.04.2019, кількість днів затримки сплати становить від 770 до 782 днів.
29.05.2019 позивач надав заперечення на акт перевірки до контролюючого органу. В наданих запереченнях позивач зауважив на протиправності проведення камеральної перевірки в частині перевірки строків сплати неузгоджених зобов`язань, зазначив, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває справи № 805/1194/17-а, предметом розгляду якої є правомірність визначення відповідачем боргу з податку на додану вартість станом на 31.10.2016, що відображений в інтегрованій картці обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”. Крім цього, позивач зауважив на порушенні строків притягнення платника до відповідальності, визначених ст. 102 Податкового кодексу України, встановлення порушення у вигляді несвоєчасної сплати податку  внаслідок неврахування призначення платежу, визначеного позивачем  в платіжних дорученнях на сплату податкових зобов`язань. В наданих запереченнях позивач повідомив про наявність  в нього сертифікатів ТПП, що є достатньою підставою  звільнення позивача від відповідальності за несвоєчасну сплату  податкових зобов`язань згідно приписів Закону України “Про тимчасові заходи  на період проведення антитерористичної операції”.
З наслідком  розгляду наданих заперечень відповідачем направлено позивачу відповідь № 47129/10/05-99-44-03-15-1 від 13.06.2019,  за змістом якої висновки акту перевірки щодо порушення позивачем терміну сплати зобов`язань з податку на додану вартість  відповідають нормам Податкового кодексу України, через що залишаються без змін.
19.06.2019 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0043064403, яким  до позивача на підставі ст. 126 Податкового кодексу України  за затримку на 757, 767, 768, 769, 7710, 771, 772, 774, 775, 776, 777 ,781, 782, 788, 798, 799, 84, 805, 812, 814, 815, 816, 817, 1239, 1246, 1258, 1272, 1333, 1340, 1351 ,1352, 1366,2151, 2156, 2157, 2177, 2189, 2191, 2194, 2195, 2216, 2306, 2313, 2332 днів сплати податкових зобов`язань в сумі 26  544 293,43 грн. нараховано  штрафні санкції  в розмірі 20%  в сумі 5  308  858,67 грн. 
Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення  № 0043064403 від 19.06.2019, за несвоєчасну сплату зобов`язань до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі:
- 336  030,38 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  розстрочених згідно рішення суду про розстрочення/відстрочення податкового боргу  по справі №805/2079/14 від 28.11.2016;
- 309 813,15 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення)  податкового боргу  по справі №805/2426-15а від 28.07.2015;
- 186  685,68 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  розстрочених згідно рішення суду про  розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 28.11.2013 по справі №805/16715/13-а ;
– 456 142,38 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  згідно податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 216 року № 9247341536 від 20.12.2016;
- 174 306,14 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 19.03.2012 по справі № 2а/0570/2702/2012;
- 159 651,60 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  розстрочених згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 27.04.2012 по справі № 2а/0570/4516/2012;
- 132 075,15 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  розстрочених згідно рішення суду про розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 24.11.2011 по справі №2а/0570/21291/2012;
- 1 691 061,80 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  згідно податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2016 року № 9267455549 від 20.01.2017;
-  1  335 851,39 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  згідно податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2017 року № 9024084181 від 20.02.2017;
- 527 241,00 грн. за несвоєчасну сплату  зобов`язань  згідно податкової декларації з податку на додану вартість за лютий  2017  року № 9045255397 від 20.03.2017.
Наведене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржував в  адміністративному порядку, проте,  рішенням Державної податкової служби  України № 1744/16/99-00-08-05-05 від 13.09.2019  скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного  переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначені Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених  пунктом 41.1  статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядок проведення перевірок визначений розділом  Податкового кодексу України.
Підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.2 пункту 19-1.1  статті  19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючих органів віднесено, зокрема, здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проведення відповідно до законодавства перевірок та звірок платників податків; контролювання  своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Відповідно до пункту  75.1  статті  75 Податкового кодексу України  контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання  податкових декларацій  (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації  податкових накладних  та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до положень статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок узгодження податкового зобов`язання визначений статтею 54 Податкового кодексу України.  Так, відповідно до пунктів 54.1 та 54.5 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно пункту 56.17.5 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Відповідно до пункту 56.1.8 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Враховуючи наведене вище суд вважає безпідставними доводи позивача стосовно проведення камеральної перевірки щодо своєчасності сплати неузгоджених податкових зобов`язань, оскільки оскарження позивачем правомірності визначення боргу на 31.10.2016   в ІКП з податку на додану вартість  не  свідчить про оскарження ним рішень контролюючого органу, яким платнику податків  визначено податкове зобов`язання, що в подальшому розстрочено згідно рішень судів. Що стосується  самостійно визначених платником  податків зобов`язань, то їх оскарження взагалі не передбачено. Отже, спір що стосується правильності ведення відповідачем обліку зобов`язань в ІКП з податку на додану вартість не впливає на їх узгодження.  Позивачем не заперечувалося правомірність відображення в обліковій картці після 31.10.2016 чергових платежів зі сплати податкового боргу, розстроченого судовими рішеннями. Крім цього, оскільки за даними облікової картки позивача з податку на додану вартість станом на 01.12.2016, податковий борг з податку на додану вартість становить  60  930 188,90 грн., у т.ч. пеня – 16  376  027,40 грн.,  рішення у справі № 805/1194/17, предметом якої є  визначення правомірності відображення боргу в   у сумі 45  345 456,57 грн., з яких недоїмка складає 30  604  224, 60 грн., залишок несплаченої пені складає 14  741 231,90 грн. не впливає на обставини несвоєчасної сплати боргу, відображеного в обліковій картці позивача  після 31.10.2016.
Згідно з пунктом 113.3 статті   113 Податкового  кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового  кодексу України,   у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Статтею 114 Податкового кодексу передбачено, що граничні строки застосування штрафних санкцій до платників податків відповідають строкам давності для  нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього кодексу.
Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4   статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Під час застосування статті 102 ПК України Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що приписи пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язують початок перебігу строку давності застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Наведену правову позицію викладено в  постановах Верховного Суду  від 05 липня 2019 року у справі № 820/11541/13-а, від 29 січня 2019 року у справі № 820/495/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 820/3543/17, від 05 червня 2018 року у справі № 824/760/17-а, від 10 травня 2018 року у справі № 820/3544/17.
За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стосовно  доводів позивача щодо порушення строків  давності під час застосування  штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань під час сплати чергових платежів  по розстрочці на підставі судових рішень, якими розстрочено (відстрочено) сплату податкового боргу суд зазначає наступне.
Постановою  Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/2079/14 від 24.02.2014 з розрахункових рахунків обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго"   в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість  стягнуто кошти в розмірі 8  467 806,00 грн.  За змістом постанови заборгованість з податку на додану вартість виникла через  несплату узгодженого грошового зобов`язання по податковій декларації з податку на додану вартість №9088359641 від 20.01.2014. Зазначеним рішенням встановлений порядок і строк його виконання шляхом відстрочення виконання судового рішення на 12  місяців та розстрочення його виконання на 60 місяців з моменту набрання постановою законної сили.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/2426/18-а від 28.07.2015 з рахунків у банках, обслуговуючих обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” стягнуто  заборгованість з податку на додану вартість в сумі 21  314  654,00 грн. В зазначеній  постанові встановлено, що  товариством позивача не сплачено у встановленні строки зобов`язання з податку на додану вартість  задекларовані в деклараціях за звітні податкові періоди січень, лютий, березень  та квітень 2015 року. Ухвалою від 28.07.2015  виконання цієї постанови розстрочено шляхом стягнення з липня 2015 року по листопад 2015 року щомісячно в сумі 3000 грн., з грудня 2015 року по травень 2020 року по 3872 66,44 грн. та у червні 2020 року в сумі 387 266,24 грн.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/16715/13 від 28.11.2013 з рахунків у банках, обслуговуючих обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” стягнуто заборгованість з податку на додану вартість в сумі 16  289  551,98  грн. Відповідно до цієї постанови заявлена до стягнення заборгованість виникла через несплату податкового боргу, що виник через несплату чергового платежу по розстрочці узгодженого грошового зобов`язання згідно рішень ДПС у Донецькій області, що задекларований в деклараціях за березень – травень 2013 року, липень – вересень 2013 року, податкового повідомлення рішення № 0001822340 від 03.07.2013  та пені. Наведеною  постановою встановлено порядок та строк її виконання  здійснення стягнення з рахунків, починаючи після  набрання чинності судовим рішенням по справі  та шляхом перерахування протягом 59 місяців по 271 492,53 грн. щомісячно та в останній 60-й місяць – в сумі 271  492,71 грн.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № № 2а/0570/2702/2012 від 19.03.2012 з рахунків у банках, обслуговуючих обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” стягнуто  заборгованість з податку на додану вартість в сумі 17 476 498,72 грн. Зазначеною постановою встановлено  несплату товариством позивача у встановлені  строки зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень, листопад та грудень 2011 року, січень 2012 року та чергового платежу по розстрочці боргу згідно договору розстрочки від 30.01.2012. Наведеною постановою  встановлено строк її виконання, відстрочено виконання строком на 12 місяців від дня набрання  нею законної сили  та розстрочено її виконання строком на 60 місяців  шляхом внесення щомісячно в сумі 291  274,98 грн.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 2а/0570/4516/2012 від 19.03.2012  з рахунків у банках, обслуговуючих обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” стягнуто кошти в  рахунок погашення  податкового боргу у розмірі 32 858  540,42 грн. Відповідно до цієї постанови судом встановлено несплату товариством позивача у встановлені  строки зобов`язання з податку на додану вартість в деклараціях   №9013356365, №9016615521, №9016615204, №9016622639 та уточнюючому  розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість № 9020134022.  В постанові встановлено строк її виконання, шляхом відстрочення виконання строком на 12 місяців та розстрочення на 120 місяців, починаючи з травня 2013 року, шляхом сплати суми боргу у розмірі 32 858  540,42 грн.  щомісячними платежами у розмірі 273  821,17 щомісячно, а в квітні 2023 року в сумі  273  821, 19 грн.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі №2а/0570/21291/2011 від 24.11.2011 з рахунків у банках, обслуговуючих обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” стягнуто кошти в рахунок погашення  податкового боргу у розмірі 18  140 187,41  грн. В зазначеній  постанові встановлено  несплату товариством позивача у встановлені  строки зобов`язання з податку на додану вартість визначених в деклараціях   № 9002874743 за червень 2010р., № 9003629842 за квітень 2011р., №9004324624 за травень 2011р., №9005058618 за червень 2011р., № 9006981689 за липень 2011р., № 9008065702 за серпень 2011р., №9009354497 за вересень 2011р. (звітний період, за який виправляються помилки серпень 2011р.), №90080000307 за серпень 2011р. (звітний період, за який виправляються помилки червень 2011р.) та несплату штрафних санкцій, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях від 30.06.2011р. №0006661542 в сумі у розмірі 673 735,23 грн.  та від 30.06.2011р. №0006651542  у розмірі 1  363 089,58 грн.   В постанові встановлено строк її виконання шляхом відстрочення виконання строком на 12 місяців та розстрочення на 60 місяців: по  302  336,46 грн.  копійок щомісячно, починаючи з грудня 2012 року, до повного погашення зазначеної суми боргу з останнім платежем у розмірі 302  336, 27 грн.  у березні 2017 року.
В акті камеральної перевірки кінцевим строком сплати зобов`язань, сплату яких розстрочено судовими рішеннями, визначено дату набрання законної сили такими рішеннями.
Статтею 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.
Статтею 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтями  31,  37  та  38 Податкового кодексу України  передбачено, що податковий обов`язок припиняється його виконанням, яке відбувається шляхом сплати в повному обсязі відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.
Порядок, сплати та умови розстрочення та відстрочення податкового зобов`язання визначені ст. 100 Податкового кодексу України.
Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.
Аналіз вищенаведених положень Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, надає підстави для висновку, що розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу здійснюється як контролюючими органами, так і судами, на підставі відповідної заяви юридичної особи, яка бере участь у справі. Розстрочення (відстрочення) сум грошових зобов`язань та платежів не вважається їх сплатою, а є лише перенесенням (зміною) строків сплати на більш пізній період. Несплачене у строк, визначений договором або судовим рішенням про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання набуває статус податкового боргу. Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків - боржника, оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями.
Отже, розстрочення (відстрочення) сплати податкового боргу згідно судового рішення  є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу та не є окремим способом погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу. Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року (справа №805/4622/16-а), від 08 травня 2018 року (справа № 802/777/16-а).
Таким чином, визначення кінцевим строком сплати зобов`язань, розстрочених судовими рішеннями, дату набрання законної сили цими рішеннями є таким, що не відповідає положенням чинного податкового законодавства. Із врахуванням змісту рішень Донецького окружного адміністративного суду  від 28.11.2016 у справі №805/2079/14; від 28.07.2015 у справі № 805/2426-15а; від 28.11.2013 у справі № 805/16715/13-а, від 19.03.2012 у справі № 2а/0570/2702/2012, від 27.04.2012 у справі №2а/0570/4516/2012; від 24.11.2011 у справі № 2а/0570/21291/2012 та періоду виникнення визначених в них податкових зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення відповідачем строків притягнення до відповідальності під час застосування штрафних санкцій за їх несвоєчасну сплату.
Штрафні санкції за несвоєчасну сплату зобов`язань, визначених позивачем в деклараціях з податку на додану вартість за листопад 2016 року (9247341536), за грудень 2016 року (9267455549), за січень 2017  року (9024084181), якою узгодив податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 8  455 309 грн. та за лютий 2017 року (9045255397), застосовані  відповідачем у межах строків притягнення платника податків до відповідальності, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України.
Судом  встановлено, що факт несвоєчасної сплати зобов`язань визначено через врахування в рахунок їх сплати коштів в порядку календарної черговості без врахування визначеного позивачем призначення платежу та з  рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Наведена обставина не є спірною та не заперечувалася представниками сторін.
Відповідно до статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.
Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених  статтею 95  цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до  пункту 200.2  статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Статтею 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, яка є спеціальною відносно стягнення коштів з рахунків електронного адміністрування,  передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові у справі № 440/4082/18 від 30.07.2019 в разі, коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом  57.1  статті  57 Податкового кодексу України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.
Враховуючи наявність судових рішень  про стягнення податкового боргу, що виник до липня 2015 року (від 28.11.2016  у справі №805/2079/14; від 28.07.2015 у справі 805/2426-15а; від 28.11.2013 у справі 805/16715/13-а, від 19.03.2012 у справі 2а/0570/2702/2012, від 27.04.2012 у справі 2а/0570/4516/2012; від 24.11.2011 у справі 2а/0570/21291/2012) та виникнення податкового  боргу на підставі наданих позивачем декларацій з податку на додану вартість за листопад – грудень 2016 року, січень - лютий  2017  року, після липня 2015 року, суд дійшов висновку про  необґрунтованість доводів позивача щодо порушення вимог Податкового кодексу під час зарахування в рахунок сплати цих зобов`язань  коштів з рахунків електронного адміністрування. В даному випадку,  на стягнення податкового боргу, що виник до липня 2015 року наявні судові рішення, що свідчить про недопущення відповідачем порушень ст. 95 Податкового кодексу України.
Суд не приймає доводи позивача про безпідставність неврахування визначеного ним призначення платежу в рахунках на сплату податкового боргу, що призвело до протиправного нарахування штрафних санкцій  з огляду на наступне.
Відповідно до п. 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до  статті 95 цього Кодексу  або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Оскільки наявність податкового боргу позивача підтверджено наявними в матеріалах справи документами та не заперечується позивачем, відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства здійснюється зарахування сплачених позивачем коштів в порядку календарної черговості без врахування визначеного позивачем призначення платежу.
Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” та неможливість притягнення його до відповідальності через наявність сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили суд зазначає наступне.
Законом № 1669  визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
За змістом  статті 1 вказаного Закону  територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Стаття 10  Закону № 1669  передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання сертифіката ТПП України про засвідчення форс мажорних обставин.
Згідно сертифікату (висновку) № 2644/005-4 від 28.08.2014 позивачу відповідно до  пунктів 100.4 та 100.5 статті 100 Податкового  кодексу України  на підставі наданих документів Торгово-промисловою палатою засвідчено настання обставин непереборної сили з 02.07.2014 при здійсненні господарської діяльності на території  Донецької області та дотриманні  законодавчих актів України, які стосуються  справляння та  сплати податків та обов`язкових платежів.  
Таким чином, виданий позивачу сертифікат засвідчує настання обставин непереборної сили та  розповсюджується на реалізацію пунктів 100.4-100.5 статті  100  ПК України, що  визначають  процедуру розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов`язань, а не процедуру звільнення від такої сплати, або взагалі підставу  не нарахування останньому штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань тим більше у майбутньому.
Враховуючи викладене, наявність у позивача сертифікату не є підставою несплати податкових зобов`язань та не є обставиною, що обумовлює звільнення  платника податку від відповідальності за несплату узгоджених грошових зобов`язань, а лише засвідчує факт, що має  братись до уваги контролюючим органом для надання платникові розстрочення/або відстрочення сплати таких зобов`язань через обставину непереборної сили та продовження граничних строків для подання податкової декларації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 805/761/16-а від 26.11.2019.
Судом встановлено, що  під час розгляду справи знайшли своє підтвердження лише доводи позивача про порушення відповідачем строків притягнення позивача до відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, що встановлені  ст. 102 Податкового кодексу України під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Відповідно до розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № 0043064403 від 19.06.2019 сума штрафних санкцій визначена із порушенням строку притягнення до відповідальності платника податків становить: 1  298  562,10 грн. 
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення  є протиправним в частині застосування  штрафних санкцій в сумі 1  298  562,10 грн. та підлягає скасуванню в цій частині. Підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № 0043064403 від 19.06.2019  в іншій частині в ході розгляду справи судом не встановлено.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційні скарги Обласного комунального підприємства “ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО” та Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/11693/19-а - залишити без задоволення.    
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/11693/19-а - залишити без змін.        
Повне судове рішення складено 30 липня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко