У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
31 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 489/2120/20
провадження № 61-12007 ск 20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О., 
 
розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від    06 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Капітолій» про визнання недійсним договору іпотеки, 
 
В с т а н о в и в:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ТОВ «Центрум капітал», ТОВ «Капітолій», просивши суд: визнати недійсним договір іпотеки (з додатками) від             29 жовтня 2007 року, реєстраційний номер 2893, укладений між ТОВ «Капітолій» та ТОВ «Український промисловий Банк», правонаступником якого є ТОВ «Центрум Капітал»; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51656039 від 17 березня 2020 року.
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 подала до Ленінського районного суду         м. Миколаєва заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири  АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 05 вересня 2017 року. У квітні 2020 року вона отримала повідомлення-вимогу від ТОВ «Центрум Капітал» про усунення порушення, шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії від 29 жовтня 2007 року             № 22/КВ-07. Також заявнику стало відомо, що її квартира перебуває в іпотечному обтяженні, іпотекодержателем якого є ТОВ «Центрум Капітал». В зазначеній вимозі вказувалося про наявність у ТОВ «Центрум Капітал» повноважень щодо звернення стягнення на належну їй квартиру у зв`язку із отриманням ним права вимоги за кредитним договором № 22/КВ-07 від     29 жовтня 2007 року, в тому числі за іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року.
 
ОСОБА_1 зазначила, що є добросовісним набувачем, їй не було відомо про існування вказаного договору іпотеки, а ТОВ «Центрум Капітал» разом з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу  Тверською І. В. здійснили незаконне накладення іпотечного обтяження щодо її майна. У зв`язку із цим заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до звернення стягнення на спірну квартиру іпотекодержателем якої є ТОВ «Центрум Капітал», та відповідно утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача, а тому вона просила вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спірного договору іпотеки, а саме: на квартиру  АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Центрум Капітал» залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року залишено без змін.
 
11 серпня 2020 року ТОВ «Центрум Капітал» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від   15 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від    06 липня 2020 року.
 
У касаційній скарзі ТОВ  «Центрум Капітал» просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Касаційна скарга обґрунтовується, зокрема, тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки, даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Заявник вказує, що ОСОБА_1 не доведено жодними належними доказами необхідність забезпечення позову у зв`язку із можливим утрудненням виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Разом із цим, заявник також зазначає про неправомірність даного забезпечення позову, оскільки при його здійсненні суд не вирішував питання про застосування зустрічного забезпечення. У зв`язку із зазначеними обставинами він вважає, що у даному випадку відсутні правові та фактичні підстави для забезпечення позову.
 
Статтею 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та ТОВ «Центрум Капітал» порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію оскаржуваної постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року отримано заявником 14 липня 2020 року.
 
На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, копію конверта із штрихкодовим ідентифікатором 5400140942215 (відправник - Миколаївський апеляційний суд, отримувач - ТОВ «Центрум Капітал»), із якого вбачається, що відповідне судове рішення отримано заявником 14 липня 2020 року.
 
Таким чином, наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань ТОВ «Центрум Капітал» його процесуальними правами та, відповідно, вказують на поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.
 
Дослідивши касаційну скаргу ТОВ «Центрум Капітал», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини першої та другої статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Згідно частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову.
 
Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях, предметом спору між позивачем та відповідачами являється визнання недійсним договору іпотеки від 29 жовтня 2007 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51656039 від 17 березня 2020 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В., щодо квартири     АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якої є ТОВ «Центрум Капітал». У зв`язку із цим, зважаючи на предмет спору та підстави подання даної заяви, суди дійшли висновку, що наявна необхідність забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру, з метою тимчасового обмеження реалізації іпотекодержателем оспорюваного права на звернення стягнення на спірне майно, до часу встановлення законності відповідного іпотечного договору та наявності іпотечного обтяження, для забезпечення збереження спірного майна у нинішнього власника, оскільки існує реальна загроза звернення стягнення на це майно, що матиме наслідком утруднення виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. 
 
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують права іпотекодержателя, оскільки встановлення законності рішення про наявність іпотечної заборони на відчуження спірного майна (квартири) та законності спірного іпотечного договору є необхідною умовою для забезпечення прав та інтересів сторін цього договору, а звернення стягнення на спірне майно за правочином, який може бути визнаний незаконним (недійсним) у випадку винесення рішення на користь позивача, матиме наслідком невідворотне порушення прав власника цього майна (іпотекодавця) та утруднення виконання такого рішення.
 
На думку колегії суддів, враховуючи мотиви подання даної заяви, відповідні заходи забезпечення позову застосовані правомірно, обґрунтовано, оскільки наявна необхідність накладення арешту на відповідне майно (квартиру) з метою тимчасового обмеження реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на спірне майно та для його збереження у нинішнього власника, оскільки існує загроза звернення стягнення на спірне майно, що матиме наслідком утруднення виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.
 
Не заслуговують на увагу доводи ТОВ «Центрум Капітал» зазначені ним у касаційній скарзі, в частині того, що ОСОБА_1 не доведено необхідність застосування забезпечення позову в зв`язку із неможливістю виконання рішення, якщо таке буде винесене на її користь, оскільки заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та спрямовані, зокрема, на убезпечення заявника (позивача) від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із позбавленням її права власності на спірне майно нинішнім іпотекодержателем, до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.
 
Верховний Суд також критично оцінює аргументи касаційної скарги щодо невирішення судом питання про застосування зустрічного забезпечення, тому що в даному випадку суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно врахував вимоги статті 154 ЦПК України, та не застосовував зустрічне забезпечення, оскільки, при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову в даному випадку судом першої інстанції не було встановлено обставин для вчинення таких дій, визначених у частині третій статті 154 ЦПК України.
 
Зазначені заявником у касаційній скарзі інші доводи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
 
Зі змісту касаційної скарги убачається, що вона подана на ухвалу суду першої інстанції після її апеляційного перегляду, якою вирішено лише процесуальне питання, та є необґрунтованою. 
 
Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частиною першою статті 127, частиною другою статті 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» строк на касаційне оскарження ухвали Ленінського районного суду              м. Миколаєва від 15 травня 2020 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Капітолій» про визнання недійсним договору іпотеки.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      В. С. Жданова

                                                                                                                       В. О. Кузнєцов