ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.	Справа № 480/1034/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Прилипчук О.А., м. Харків) від 27.04.2020 року по справі № 480/1034/20
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № 31 від 26.03.2019 р. Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.12.2015 р. та серії НОМЕР_2 від 18.07.2017 р., виданих громадянину Іраку ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Сумській області № 31 від 26 березня 2019р. на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України “Про імміграцію” скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 22.12.2015р. громадянину Іраку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Іраку, паспорт НОМЕР_3 , виданий 22.01.2015р. в м.Багдад. Видані на підставі дозволу на імміграцію          посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.12.2015р. та посвідка серії НОМЕР_2 від 18.07.2017р. скасовані на підставі пп.1 п.64, пп. 4 п. 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018р., в зв`язку з тим, що його дії начебто загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Після прийняття вказаного рішення ОСОБА_1 зобов`язаний протягом місяця виїхати з України, в противному випадку він підлягає видворенню з території України в примусовому порядку. ОСОБА_1 прибув в Україну в 2015р. для навчання, йому 23.12.2015р. та 18.07.2017 р. НОМЕР_2 видавались посвідки на постійне проживання в Україні. В даний час позивач навчається в клінічній ординатурі факультету післядипломної медичної освіти Медичного інституту Сумського державного університету зі спеціальності “Терапія” на базі кафедри сімейної медицини з курсом дерматовенерології, термін навчання - 2 роки. За період навчання в університеті нарікань в його адресу з боку викладачів та студентів не було, до кримінальної відповідальності не притягувався. За період проживання в Україні з 2015р. до цього часу до кримінальної відповідальності позивач не притягався, протиправних дій не вчиняв і своїми діями не створював загроз національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, правам та законним інтересам громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, в поле зору правоохоронних органів не потрапляв і з приводу протиправної діяльності до правоохоронних органів ні разу не запрошувався. При цьому будь-яких конкретних підстав для скасування посвідки у спірному рішенні не зазначено, а позивачу не надано можливості надати будь-які пояснення. На підставі цього вважає, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято всупереч чинному законодавству та просить його скасувати.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі № 480/1034/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.12.2015 р. ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію № 05/8285 на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України “Про імміграцію” як батько громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 42, 43, 44).
На підставі заяви позивача для оформлення посвідки на постійне проживання від 23.12.2015 р. № 1045 його було документовано безстроковою посвідкою серії НОМЕР_1 (а.с. 45, 47).
На виконання п. 5.11 рішення Колегії ДМС України від 01.06.2018 р., оголошеного наказом ДМС від 08.06.2018 р. № 91, відповідачем в ході перевірки матеріалів встановлено, що згідно інформації, отриманої з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з актового запису про народження вищевказаної дитини 15.12.2016 реєстратором Ковпаківського районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Сумській області виключені відомості про батька дитини шляхом видалення інформації про ОСОБА_1 (а.с. 60). Підставою внесення змін стало рішення Ковпаківського районного суду м. Суми про виключення відомостей із актового запису про народження дитини № 592/4809/16-ц від 27.07.2016 р., заява від 15.12.2016 р. № НОМЕР_4 (а.с. 51-57).
З урахуванням проведеної перевірки, Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області складено висновок про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, затверджений 26.03.2019 р. (а.с. 61-63).
У зв`язку з цим, 26.03.2019 р. відповідачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про імміграцію” та пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321 (надалі - Порядок) прийнято рішення № 31 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, виданий 22.12.2015 р. та видані на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.12.2015 р. та серії НОМЕР_2 від 18.07.2017 р. (а.с. 64).
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки підстава для отримання дозволу на імміграцію (а саме батьківство позивача щодо громадянки України) станом на дату проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення втратила чинність, а тому відповідачем правомірно прийнято № 31 від 26.03.2019 р. Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.12.2015 р. та серії НОМЕР_2 від 18.07.2017 р., виданих громадянину Іраку ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.
Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).
Згідно з п. п. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання. Підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині шістнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
За правилами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.
Приписами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
В силу вимог п. 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Пунктом 22 Порядку № 1983 визначено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Судовим розглядом встановлено, що позивач отримав дозвіл на імміграцію 22.12.2015 р. № 05/8285 на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України “Про імміграцію”, як батько громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі заяви позивача для оформлення посвідки на постійне проживання від 23.12.2015 р. № 1045 його було документовано безстроковою посвідкою серії НОМЕР_1 .
Згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/4809/16-ц від 27.07.2016 р. виключено із актового запису № 597 від 31.05.2013 р. про народження, виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цьому судовому рішенні судом також вказувалося про те, що згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_5 , виданого 28.05.2015 р. Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, за актовим записом № 597, - ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася Аль – ОСОБА_2 . Її батьком записаний – ОСОБА_1 .
Судовим розглядом встановлено, що на час прийняття рішення щодо видачі дозволу на імміграцію в Україну, відповідачем здійснено відповідну перевірку законності перебування позивача на території України та, відповідно, не було встановлено підстав відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну та на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не виявив.
В рішенні територіального органу міграційної служби, як підстава скасування дозволу на імміграцію в України, вказано п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про імміграцію”, згідно якого дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, тобто вказаний пункт норми мітить три окремі підстави для скасування дозволу на імміграцію: 1) надання неправдивих відомостей; 2) надання підроблених документів; 3) надання документів, що втратили чинність.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду будь-яких об`єктивних доказів того, що позивач для отримання дозволу на імміграцію надав неправдиві відомості чи підроблені документи. Крім того, документ, на підставі якого позивач отримав дозвіл на імміграцію - свідоцтво про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_5 , видане 28.05.2015 р., в якому позивач був записаний батьком дитини, було чинне на момент отримання такого дозволу.
Згідно з п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:
формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;
надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;
здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, проведено перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну виявлено не було, в тому числі, під час проведеної перевірки не встановлено, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були не достовірними або нечинними, у зв`язку із чим було надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну.
Судом апеляційної інстанції не встановлено, що з дати видання посвідки виникли обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", які б були підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача.
Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, але як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну не містить посилань на конкретні дії позивача, як на підставу застосування п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію позивачу.
Як вказувалося вище, позивач отримав дозвіл на імміграцію 22.12.2015 р. № 05/8285 на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України “Про імміграцію”, як батько громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і при зверненні до територіального органу ДМС України ним подавалося, зокрема і свідоцтво про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_5 , видане 28.05.2015 р., в якому позивач був записаний батьком дитини та яке було чинне на момент отримання такого дозволу.
Подальше виключення із актового запису № 597 від 31.05.2013 р. про народження, виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не свідчить про нечинність цього документа – свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 28.05.2015 р. та як наслідок, виключає можливість застосування приписів п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про імміграцію”.
Доказів того, що позивачем при отриманні дозволу на імміграцію в Україну вчинялися дії або надавалися документи, які в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про імміграцію” можуть бути підставою для скасування такого дозволу матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів не надано.
На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення № 31 від 26.03.2019 р. Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.12.2015 р. та серії НОМЕР_2 від 18.07.2017 р., виданих громадянину Іраку ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В межах спірних правовідносин відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення,  атому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі № 480/1034/20 прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому вона підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі №480/1034/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення №31 від 26.03.2019 року Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.12.2015р. та серії НОМЕР_2 від 18.07.2017р., виданих громадянину Іраку ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року