Постанова
Іменем України
 
25 червня 2020 року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                                            ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , 
секретар судового засідання    ОСОБА_4 ,
 
учасники судового провадження:
прокурор                                         ОСОБА_5 ,
представники цивільних
відповідачів                                               ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
 
розглянув у судовому засіданні касаційні скаргицивільних відповідачів Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі – ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитер-С» (далі – ТОВ «Кондитер С») на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015020000000015,
 
стосовно  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
1. Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи учасників провадження, які їх подали
Вимогою ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до суду касаційної інстанції є скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, постановлених стосовно ОСОБА_8 , в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9 як опікуна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Вимогу цивільний відповідач мотивував істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що вказані задоволені судом цивільні позови потерпілих про відшкодування шкоди не мали розглядатись у межах кримінального провадження, бо не випливають із висунутого обвинувачення ОСОБА_8 та є цивільно-правовими. У зв`язку з чим також відповідач стверджує, що страхова компанія є неналежним цивільним відповідачем у цьому провадженні, оскільки ОСОБА_8 зі страховою компанією у трудових відносинах не перебував, а страхова компанія своєю чергою будь-якої шкоди цивільним позивачам (потерпілим у кримінальному провадженні) не заподіювала. Крім того, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Вимогою цивільного відповідача ТОВ «Кондитер С» до суду касаційної інстанції є скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, постановлених стосовно ОСОБА_8 , в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9 як опікуна ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Вимогу цивільний відповідач мотивував істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки заперечує, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 останній виконував свої трудові обов`язки. Крім того, до службових обов’язків ОСОБА_8 не належало керування транспортними засобами та перевезення співробітників товариства, тому вважає, що смерть потерпілих настала не внаслідок страхового випадку, що у наслідку призвело до безпідставного стягнення страхового відшкодування на користь цивільних позивачів.
 
2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задоволено повністю, цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 14 616 грн та матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на поховання, у розмірі 14 772 грн; на його ж користь як опікуна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування шкоди, завданої дітям, пов`язаної зі смертю потерпілого, у розмірі 43 848 грн.
Стягнуто з ТОВ «Кондитер-С» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 285 384 грн та на його ж користь як опікуна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дітям, пов`язаної зі смертю потерпілого, у розмірі 300 000 грн; на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.
Стягнуто з ТОВ «Кондитер-С» на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16 587,5 грн та моральної шкоди – 300 000 грн; на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.
Стягнуто солідарно з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ТОВ «Кондитер-С», ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 660 грн та моральної шкоди – 300 000 грн.
 
2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_8 залишено без задоволення. Апеляційні скарги ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Кондитер-С» задоволено частково, вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілих, а саме виключено стягнення витрат на їхню користь на поминальні обіди.
Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на поховання, в розмірі 5 400 грн.
Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 535 грн.
Стягнуто з ТОВ «Кондитер-С» на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 587,5 грн.
У решті вирок суду залишено без зміни.
 
2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
14 січня 2015 року біля 9-ї години ранку, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем "ВАЗ 2109", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою "Немирів–Ямпіль", в районі повороту до с. Остапківці Немирівського району Вінницької області, не врахував дорожньої обстановки та стану дорожнього покриття, а саме наявності заокруглення проїзної частини ліворуч та наявності ожеледиці, при зміні напрямку руху не вибрав безпечної швидкості руху керованого автомобіля, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до заносу транспортного засобу та виїзду на зустрічну смугу руху, в результаті чого відбулося його зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , яка рухалася по належній смузі руху у зустрічному напрямку.
Внаслідок зіткнення транспортних засобів на місці події загинули пасажири автомобіля ВАЗ 2109 – ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а водій автомобіля «Volkswagen Touareg» ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Немирівської ЦРЛ.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 6 від 13 лютого 2015 року   ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла (голови, грудної клітки та живота) з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови. Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок сполучної травми тіла з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, переломами кісток основи та склепіння черепа, обширного субарахноїдального крововиливу; крововиливу в середостіння, забою та розриву обох легень, крововиливу в плевральні порожнини; розриву правої долі печінки, крововиливу в черевну порожнину, які ускладнились гострою крововтратою, яка стоїть в причинному зв`язку зі смертю.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 8 від 13 лютого 2015 року ОСОБА_19 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла (голови, грудної клітки та живота). Смерть ОСОБА_19 наступила внаслідок сполучної травми тіла з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, закритим переломом кісток основи та склепіння черепа, субарахноїдального крововиливу, крововиливу в середостіння, розриву серця з його тампонадою, розриву обох легень, крововиливу в плевральні порожнини, розриву правої долі печінки, крововиливу в черевну порожнину, які ускладнились гострою крововтратою, яка стоїть в причинному зв`язку із смертю.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 9 від 13 лютого 2015 року ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла (голови, грудної клітки та заочеревної порожнини). Смерть ОСОБА_17 настала внаслідок сполучної травми тіла з лінійним переломом потиличної кістки справа, переломом кісток основи черепа в задній черепній ямці справа з обширним крововиливом під м`яку мозкову оболонку, забоєм та розмізжченням речовини головного мозку; розривом обох легень, крововиливи в плевральні порожнини; крововиливи в середостіння, крововиливи в надниркову клітковину, великовогнещеві крововиливи в корковому шарі нирок, забоєм обох нирок, які ускладнились гострою крововтратою, яка стоїть в причинному зв`язку зі смертю.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 10 від 13 лютого 2015 року ОСОБА_18 , отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла (грудної клітки, хребта, живота та правої нирки). Смерть ОСОБА_18 наступила внаслідок сполучної травми тіла з переломами ребер, з розривом пристінкової плеври та міжреберних артерій, розривом верхньої долі правої легені, крововиливом в праву плевральну порожнину, ателектазом обох легень, забоєм легень; з переломом третього грудного хребця з повним розривом спинного мозку на даній ділянці; з розривом правої долі печінки та крововиливом в черевну порожнину; крововиливом в надниркову клітковину справа, з розривом та розмізжченням правої нирки, які ускладнились гострою крововтратою, яка стоїть в причинному зв`язку зі смертю.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 37 від 09 лютого 2015 року ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани по передній поверхні правого коліна, відкритого перелому правого надколінника зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої важкості, що спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Водій ОСОБА_8 за викладених обставин порушив вимоги п.п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1); та що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1).
Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 82а від 25 лютого 2015 року в ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 , не мала технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній події шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, дії водія автомобіля «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України і знаходилися з технічної точки в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Порушення вимог пунктів 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
 
3. Доводи інших учасників судового провадження
Представники цивільних відповідачів підтримали подані ними скарги, просили скарги задовольнити, скасувавши оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільного позову із призначенням нового розгляду провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства.
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції заперечував проти задоволення касаційних скарг.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
 
4.1.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
4.1.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж касаційного розгляду
З урахуванням доводів, викладених у касаційних скаргах, та меж касаційного перегляду, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки посилань на неправильно вирішені судами заявлених цивільних позовів.
Висновки суду про винуватість, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України, як вид та розмір призначеного покарання за цим злочином, у касаційних скаргах не оспорюються.
 
5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність 
 
Касаційні скарги цивільних відповідачів підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду стосовно засудженого ОСОБА_8 в частині вирішення цивільних позовів – скасуванню, із призначенням нового розгляду провадження в цій частині, у порядку цивільного судочинства, виходячи з такого.
 
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
 
У кримінальному провадженні, як зазначено у ч. 1 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем може бути юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
 
Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
Так, цивільний відповідач ТОВ «Кондитер-С» заперечує те, що має відшкодовувати заподіяні збитки потерпілим внаслідок спричиненої дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 . 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищені небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
 
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
 
Водночас, ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Отже, шкода, заподіяна внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. 
 
Разом з тим, для застосування судом вказаних норм під час судового розгляду мало бути доведено, що джерело підвищеної небезпеки належить роботодавцю, а саме ТОВ «Кондитер–С», з якого надалі за вироком суду було стягнуто відшкодування на користь потерпілих.
 
Забезпечений транспортний засіб – автомобіль ВАЗ 2109, № кузова (шасі) НОМЕР_3 , 1985 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 не належав ТОВ «Кондитер–С», матеріали кримінального провадження не містять офіційного договору оренди цього автомобіля, але суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично такі договірні стосунки із ОСОБА_8 щодо перевезення працівників товариства мали місце та були умовою залишення його на роботі.
 
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
 
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
 
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).
 
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).
 
Також апеляційний суд не дотримався вимог ст. 419 КПК України при постановленні ухвали, яка не містить повної та належної перевірки доводів апеляційних скарг цивільних відповідачів, а отже й спростування їх тверджень. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що, враховуючи характер правовідносин, що склалися між обвинуваченим і роботодавцем по використанню транспортного засобу, ОСОБА_8 можливо притягнути до матеріальної відповідальності лише в регресному порядку або за бажанням потерпілих як співвідповідача є необґрунтованим. За таких обставин підлягає скасуванню й ухвала апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:
 
Касаційні скарги цивільних відповідачів ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Кондитер-С» задовольнити. 
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільних позовів скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                   ОСОБА_3