ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 серпня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №573/142/20 
Номер провадження 22-ц/816/1617/20, 22-ц/816/1618/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Ткачук С. С. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :
ОСОБА_1 , її представника - адвоката Дорожинець Наталії Григорівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 червня 2020 року, повний текст якого складено 22 червня 2020 року, та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 червня 2020 року, ухвалених у складі судді Терещенко О.І. у м. Білопілля
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Білопільської міської ради Сумської області, орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області,
про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини,
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Білопільської міської ради, служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації,
про визначення місця проживання дитини, 
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, мотивуючи вимоги тим, що 05 квітня 2002 року було зареєстровано шлюб з відповідачем, від якого мають двох дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано. 
На даний час відповідач перешкоджає його спілкуванню із дочкою, він фактично не має можливості бачитися з дитиною та спілкуватися з нею. Відповідач не бажає визначити порядок, час, місце і спосіб побачень із дочкою, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що визначені органом опіки та піклування. Він бажає виховувати свою дочку, спілкуватися з нею, між ними добрі стосунки. 
Вказував, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, зобов`язані і мають право брати участь у їх вихованні, спілкуватися з ними.
Посилаючись на зазначені обставини та остаточно уточнивши позовні вимоги (т. 1, а.с. 200-203)  просив зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_4  за адресою постійного фактичного проживання батька, а саме:  АДРЕСА_1  та у будь-яких інших місцях.
Визначити такі способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: 
- побачення три рази на тиждень: понеділок, середа з 08 години по 20 годину, п`ятниця з 08 до 20 години суботи, крім часу на перебування дочки у дошкільному чи шкільному закладі, без обмеження місця зустрічей та прогулянок, з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем фактичного постійного проживання батька;
- спільний відпочинок: перша половина літніх місяців червня, липня та серпня, перша половина всього строку осінніх, весняних та зимових канікул, половина усіх святкових днів - дитина проводить з батьком у вказаних вище місяцях;
- необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою;
-        у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з дочкою, або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні дочка проводить з батьком;
-        в день побачення батька з дочкою він має право забирати дочку з дому/школи, інших місцях її перебування особисто.
Зобов`язати ОСОБА_1 за день до зустрічі з дочкою надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, мотивуючим вимоги тим, що вона з відповідачем мають спільну малолітню дочку ОСОБА_5 . 26 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано, вона разом з дочкою залишилися проживати за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_2 переїхав проживати до батьків за адресою: АДРЕСА_1 . 
За заявою ОСОБА_2 комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради прийнято рішення про участь батька у вихованні малолітньої дитини. Під час відвідування та після спілкування з батьком дитина почала висловлювати побоювання щодо зміни місця проживання. 
Зазначала, що дочка проживає разом з нею, має всі необхідні умови для комфортного проживання, повністю забезпечена всім необхідним. Натомість, відповідач не має постійного місця проживання, а отже, і відповідних умов для проживання дитини, відсутній стабільний дохід. 
Просила встановити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з нею.
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 12 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визначено способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином, шляхом:
- систематичних побачень кожного понеділка, кожної середи з 10 години до 19 години (за виключенням часу, коли дочка буде знаходитися на лікуванні, навчанні, тренуванні, змаганнях та інших заходах, пов`язаних з її духовним, фізичним та моральним розвитком) без присутності матері та без обмеження місця зустрічей та прогулянок, з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 ;
- систематичних побачень кожної п`ятниці з 16 години до 20 години суботи (за виключенням часу, коли дочка буде знаходитися на лікуванні, навчанні, тренуванні, змаганнях та інших заходах, пов`язаних з її духовним, фізичним та моральним розвитком) з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері;
- спільного відпочинку: першу або другу половину літніх, осінніх, весняних та зимових канікул, половину усіх святкових днів, за домовленістю батьків, дитина проводить з батьком, ОСОБА_2 , без присутності матері, ОСОБА_1 , та без обмеження місця зустрічей та прогулянок, з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 ;
- необмеженого спілкування батька з дочкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою;
- в день побачення батька з дочкою він має право забирати дочку з дому, школи, інших місць її перебування особисто. 
Надано батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною лише за їх взаємною згодою.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5256 грн 72 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп. судового збору.
Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 червня 2020 року заяву адвоката Дорожинець Н.Г. про розподіл судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі змінити, а саме: визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_5 шляхом надання систематичних побачень щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 17 години до 20 години, щосуботи з 12 години до 20 години без обмеження місця зустрічей та прогулянок. Проведення літнього відпочинку тривалістю 24 дні, зимового відпочинку тривалістю 7 днів, відповідачу разом з дочкою ОСОБА_5 , при наявності оздоровчої путівки, з метою забезпечення побутових умов проживання на термін відпочинку. Надати право батькам за взаємною згодою змінювати порядок та час спілкування з дитиною. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні питання щодо графіку побачень необхідно виходити з інтересів дитини і її звичайного життя, не створюючи їй незручностей та не позбавляючи комфортних умов проживання. Вказує, що на даний час ОСОБА_2 проживає разом з його батьками у квартирі АДРЕСА_3 , а тому найкращим варіантом для дочки буде перебування ОСОБА_2 разом з нею у квартирі АДРЕСА_4 , де він зареєстрований та створені належні умови для дитини, крім того є можливість надати квартиру у розпорядження батька і дочки на добу. 
Також просила скасувати додаткове рішення в частині розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 20283,3 грн, оскільки понесені витрати документально підтверджені, а у стягненні витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відмовити.
Позивач ОСОБА_2 та його адвокат Муравенко О.Ю. у відзиві на апеляційну скаргу заперечили проти її задоволення , але просили скасувати рішення місцевого суду в частині зустрічного позову про визначення місця проживання дитини та скасувати додаткове рішення і повністю відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.
В той же час, позивач та його представник, в порядку передбаченому ст.ст.352, 354-356 ЦПК України, з апеляційною скаргою на вищезазначені судові рішення не звертались, тому рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається, а додаткове рішення перевіряється лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги поданої ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 10).
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (том 1, а.с. 13-14).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні (т. 1, а.с. 66).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 квітня 2014 року, квартира АДРЕСА_5 належить: 50/100 - ОСОБА_1 , 20/100 - ОСОБА_2 , 10/100 - ОСОБА_3 , 10/100 - ОСОБА_4 , 10/100 - ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 62).
ОСОБА_2 проживає разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 12, 191).
13 вересня 2019 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №27 встановлено порядок спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_8 , а саме: визначено дні спілкування батька з дитиною - понеділок та середа з 08 до 20 години (а якщо дитина відвідує у ці дні садочок, то з 16 до 20 години), п`ятниця з 17 години до 20 години суботи. Сторонам надано право змінювати графік побачень (т. 1, а.с. 11).
З акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 12 вересня 2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , де останній мешкає, створено всі належні умови для перебування дитини (т. 1, а. с. 12).
У висновку Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 20 березня 2020 року №01-44/552 про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з одним із батьків, який надавався за зверненням ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_2 проживає із батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Для дитини створені належні умови для проживання за вказаною адресою (т. 1, а. с. 116).
Відповідно до довідки Білопільського дошкільного навчального закладу «Зірочка» №10 від 24 січня 2020 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в старшій логопедичній групі « ОСОБА_10 ». Згідно журналу відвідувань у вересні 2019 року зафіксовано 0 відвідувань, у жовтні - 6, у листопаді - 1 та у грудні - 7 відвідувань, протягом січня 2020 року дитина садок не відвідувала (т. 1, а. с. 17).
Отже, ОСОБА_2 побачити дитину під час її перебування у дошкільному закладі не мав можливості.
З матеріалів справи вбачається, що 25 та 30 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звертався до поліції з проханням прийняти заходи профілактичного характеру щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , яка з моменту їхнього розлучення забороняє йому бачитися з дочкою (т. 1, а.с. 15-16).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 і не виконує рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №27 від 13 вересня 2019 року щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дочки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. 
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Частинами 1 та 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. 
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що батько повинен спілкуватися з дитиною за місцем її проживання не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1  не надано суду належних та допустимих доказів негативного ставлення до малолітньої дитини під час перебування її у будинку за місцем проживання ОСОБА_2 . Як убачається з висновку Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 2020 року, ОСОБА_2 проживає разом з батьками у двокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , де дотримані належні санітарно-гігієнічні норми. Для дитини відведено окреме спальне місце у кімнаті, де мешкає батько. Крім того, на думку колегії суддів, малолітня дочка сторін, перебуваючи у будинку батька, матиме можливість спілкуватися зі своїми дідом та бабою, що також сприятиме зміцненню родинних відносин.
Отже, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку дійшов правильного висновку про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дочки, оскільки особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дочки.
Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції способом участі позивача у вихованні дитини, так як він відповідає інтересам малолітньої дочки, не порушує звичайних для дитини умов життя та дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, оскільки забезпечення психологічної та емоційної стабільності дитини є дуже важливим фактором в її житті.
Також колегія суддів погоджується із судовими рішеннями суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, виходячи з наступного.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати пов`язаність цих витрат з розглядом справи, їх обґрунтованість та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом.
Як убачається з матеріалів справи, 25 січня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дорожинець Н.Г. та 24 березня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Муравенком А.Ю. були укладені договори про надання правової допомоги (т. 1, а.с. 43, 135)
Суд першої інстанції при визначенні розміру гонорару дотримався положень статей 133, 137, 140, 141 ЦПК України, при цьому виходив з критерію реальності адвокатських послуг, розумності їх вартості у даній справі, а також клопотання відповідача ОСОБА_2 про завищений їх розмір.
Тому, колегія суддів погоджується з визначеним судом загальним розміром витрат на правову допомогу, стягнутим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 10000 грн, який є розумним та співмірним у цій справі, а також з розміром судових витрати в сумі 5256,72 грн, які стягнуті пропорційно до задоволеної частини позову з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог передбачених ст.141ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу понесені ним в суді апеляційної інстанції у сумі 1500 грн.00 коп., оскільки вони є реальними , розумними і підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 13 серпня 2020 року та актом приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                           п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 червня 2020 року  та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1500 грн.00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 26 серпня 2020 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                            С.Г.Хвостик

       С.С.Ткачук