Справа № 752/25069/19                                                          Головуючий 1 інстанція- Гребенюк В.В. 
Провадження № 22-ц/824/6471/2020                                      Доповідач 2 інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
25 серпня 2020 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 10 грудня 2016 року по вул.Святошинська 4 у м.Києві сталася ДТП за участю належного їй автомобіля «Hyunday Getz» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Renault Logan» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який, керуючи автомобілем «Renault Logan» та порушивши п.2.9б ПДР, перебував за кермом у втомленому стані внаслідок чогодопустив зіткнення із автомобілем позивачки. Вина відповідача ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 22 грудня 2016 року.
Вказувала, що внаслідок ДТП належний їй автомобіль «Hyunday Getz» отримавпошкодження. Згідно рахунків та актів виконаних робіт відновлювальний ремонт автомобіля склав суму 31815,95 грн. Відповідальність винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 2019933 від 14 грудня 2015 року в межах ліміту 50000 грн. Однак, ні винуватець ДТП, ні страховик не відшкодували їй завдану шкоду. У зв`язку із наведеним, просила стягнути із ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на її користь страхове відшкодування у розмірі 31815,95 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн., стягнути із ОСОБА_2 на її користь франшизу у розмірі 1000 грн., стягнути із відповідачів на її користь судовий збір.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 10 лютого 2020 року узадоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають
                                                                        -  2  -
значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність доказів звернення позивачки до страховика про виплату відшкодування. Суд не звернув уваги, що дані обставини не заперечуються відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», про що вказано у його відзиві. Відповідач заперечував лише проти суми відшкодування. При ухваленні рішення суд не врахував положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц щодо обов`язкової відповідальності страховика.
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року. 
Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.  
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 31815,95 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
                                                                        -  3  -
правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2016 року на вул.Святошинська 4 у м.Києві сталася ДТП за участю належного позивачці автомобіля «Hyunday Getz» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Renault Logan» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 
ДТП сталася з вини відповідача, який, керуючи автомобілем «Renault Logan», на порушення п.2.9б ПДР, перебував за кермом у втомленом стані, внаслідок чогодопустив зіткнення із автомобілем «Hyunday Getz».
Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 22 грудня 2016 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.
Також, судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 2019933 від 14 грудня 2015 року з лімітом відповідальності 50000 грн. 
Окрім того, встановлено, щовнаслідок ДТП належний позивачці автомобіль «Hyunday Getz» отримавмеханічні пошкодження. Згідно рахунків та актів виконаних робіт вартість відновлювального ремонту автомобіля склала суму 31815,95 грн.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в ході розгляду справи не доведено факт звернення позивачки до страхової компанії із відповідним повідомленням про настання події та із заявою про виплату страхового відшкодування, а також не надано доказів відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Як і не надано суду переконливих доказів, які б підтверджували розмір завданого позивачу матеріального збитку та/або відновлювального ремонту.
Відмовляючи в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення франшизи, суд послався на їх необгрунтованість, зокрема на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК).
За змістом даних норм суд розглядає справи в межах заявлених вимог та наданих сторонами доводів чи заперечень проти таких вимог.
Посилаючись на недоведеність факту звернення позивачки до страхової компанії із відповідним повідомленням, суд не звернув уваги на те, що, подаючи відзив на позовну заяву, відповідач ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» взагалі не посилався у відзиві на той факт, що позивачка не зверталася до нього із повідомленням про страховий випадок. Страховик заперечував у відзиві лише суму відшкодування та суму судових витрат (а.с.32-33).
            Тобто суд, вийшов за межі доводів та заперечень учасників, що є порушенням наведених вище положень процесуального закону, а також вимог закону щодо законності і 
                                                                        -  4  -
обгрунтованості рішення.
            Окрім того, таке є порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства і згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, ЄСПЛ у рішенні від 04 грудня 2018 року у справі «Якушев проти України», прийшовши до висновку про порушення Конвенії, вказав, що суд розглянув справу за підставами, які ніколи не висувалися жодною із сторін.
Водночас, наведені висновки суду щодо незвернення позивачки із відповідним повідомленням спростовуються доказами, доданими відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до візиву, зокрема актами огляду колісного транспортного засобу (дефектними відомостями) № 1 від 15 грудня 2016 року і додатовим № 2 від 20 грудня 2016 року (а.с.35-36, 41-42), які проводилися після звернення позивачки до страховика на визначеній ним СТО, а також калькуляцією № 487-16КС від 09 лютого 2017 року, складеною аварійним комісаром ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», де на виконання вимог закону встановлено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки з урахуванням зносу (а.с.44-50). Вказані, документи надані страховиком і підтверджують факт вжиття ним заходів для визначення розміру збитку за повідомленням про страховий випадок, що у свою чергу спростовує висновки суду щодо відсутності доказів звернення позивачки до страховика.
Також, колегія суддів не може погодитися із висновками суду щодо відмови у стягненні із відповідача ОСОБА_2 франшизи, які зроблені внаслідок неправильного застосуванням норм матеріального права.
Поняття «франшиза» визначене у ст.9 Закону України «Про страхування» і розуміється як частина збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.
Аналогічні положення містить ЗаконУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно ст.12 якого  страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Крім того, п.36.6 ст.36 цього Законувстановлює, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Отже, за змістом даних норм, встановлена у договорі страхування франшиза відшкодовується винуватцем ДТП у будь-якому випадку без виключень, а не у зв`язку із недостатністю страхової виплати згідно ст.1194 ЦК України, як помилково вважав суд.
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах спарви, ухвалене з порушенням норм процесуального, неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням
                                                                        -  5  -
нового рішення.
Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.  
Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (преамбула Закону).
Згідно ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п.22.1. ст.22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судом встановлено, що в результаті ДТП, яке сталося 10 грудня 2016 року з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачці завдано матеріальних збитків внаслідок пошкодження належного їй автомобіля  «Hyunday Getz» р.н. НОМЕР_1 .
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 2019933 від 14 грудня 2015 року з лімітом відповідальності 50000 грн., то згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність за завдану шкоду несе страховик.
                                                            -  6  -
Визначаючи розмір відшкодування, колегія суддів погоджується викладеними у відзиві на позов доводами відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» і наданою ним калькуляцією щодо розміру збитків, які з урахуванням зносу належного позивачці автомобіля становлять 13795,65 грн.
При цьому колегія судді вважає, правильним виключення із вартості збитку вартість заміни і пофарбування переднього бампера та його центральної накладки, оскільки вони не мають відношення до ДТП, про що вказано у акті огляду транспортного засобу № 1 від 15 грудня 2016 року (а.с.36). 
Отже, стягненню підлягає сума за мінусом франшизи у розмірі 12795,65 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність відшкодування шкоди у повному розмірі в сумі 31815,95 грн. з огляду на ліміт відповідальності у сумі 50000 грн. колегія суддів відхилє як необгрунтовані з наступних підстав.
Відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має свої особливості у порівнянні з відносинами за добровільним страхуванням.
Зокрема, згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу лише з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст.1194 ЦК України покладає на винуватця ДТП обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.
В даному випадку позивачка ОСОБА_1 помилково ототожнює ліміт відповідальності страховика 50000 грн. із розміром страхової виплати, яка визначається у розмірі і порядку встановленому законом і не може її перевищувати.
Позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 франшизи у розмірі 1000 грн. підлягають до задоволення.
Судом встановлено на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 2019933 від 14 грудня 2015 року з лімітом відповідальності 50000 грн. та розміром франшизи 1000 грн.
З огляду на положення ст.ст.12, п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  франшиза підлягає безумовному відшкодуванню винуватцем ДТП відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідачів судові витрати позивача по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог.
При цьому колегія суддів виходить із доведеності суми витрат позивачки на правову допомогу у розмірі 4500 грн., що стверджується описом робіт, згідно якого адвокатом Омелян О.О. надані послуги попередньої консультації (1500 грн.) та складання і подання позовної заяви до суду (3000 грн.). Решта послуг: представництво позивачки як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не надавалися і витрати на відрядження адвоката не понесені, оскільки справа розглянута без участі сторін в порядку спрощеного
                                                                        -  7  -
провадження.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частково.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (місцезнаходження: 01033 м.Київ, вул.Саксаганського 77, код ЄДРПОУ 22945712)  на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відшкодування шкоди у розмірі 12795 гривень 65 коп., судовий збір у розмірі 773 гривні 70 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4176 грн.
Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відшкодування шкоди у розмірі 1000 гривень, судовий збір у розмірі 60 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 324 гривень.
В решті позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: