ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року	Львів	Справа № 809/2563/15 пров. № А/857/5967/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Улицького В.З.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі №809/2563/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (головуючий суддя першої інстанції Кишинський М.І., час ухвалення 10:28 год., місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 04.11.2015р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0008561701 від 18.06.2015 року.
Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що 04.06.2015 року Коломийською об`єднаною державною податковою інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо суми боргу анульованого прощеного) кредитором за його самостійним рішенням ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. Перевірка здійснювалася головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної-роботи доходів і зборів з фізичних осіб Коломийської ОДПІ Яценюк О.В.
Згідно висновків акту перевірки, ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2. ст.164, п.п. «б» п.171.2 ст.171, п.п. «в» п.п. 168.4.5, п.п. 168.4.8 п. 168.4 ст.168, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 37 007,84 грн. та вимоги п.179.1 ст.179, п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст.49 Податкового кодексу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0008561701 від 18 червня 2015 року винесене заступником керівника Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області щодо нарахування податкових зобов`язань ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що прощений борг за кредитним договором, у якому право вимоги було переуступлено, є додатковим благом платника податку, яка підлягає декларуванню з відповідним його оподаткуванням податком на доходи фізичних осіб, а тому контролюючий орган правомірно визначив позивачу у податковому повідомлені-рішенні №0008561701 грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 46429 грн. 80 коп., в т.ч. 37007,84 грн. - основного платежу та застосував штрафні (фінансові) санкції на суму 9421,96 грн. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 р.  задоволено апеляційну скаргу Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції, скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.04.2020р. задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 р. Справу передано на  новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи замінено відповідача Коломийську ОДПІ на правонаступника Головне управління ДПС в Івано –Франківській області, представник  якого апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач та третя особа в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 04 червня 2015 року Коломийська ОДПІ провела документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо суми боргу анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням ОСОБА_1 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, якою встановлено порушення вимог абз. «д» п.п.164.2.17 п. 164.2. ст.164, п.п. «б» п.171.2 ст.171, п.п. «в» п.п. 168.4.5, п.п. 168.4.8 п.168.4 ст.168, п.167.1 ст.167 ПК України, а саме: занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 37007,84 грн. та вимоги п.179.1 ст.179, п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.
За результатами перевірки складено Акт №958/171/2706403305 від 04 червня 2015 року.
18 червня 2015 року на підставі вказаного акта Коломийська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення №0008561701, яким позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 46429 грн. 80 коп., в т.ч. 37007,84 грн. - основного платежу та застосував штрафні (фінансові) санкції на суму 9421,96 грн. за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відсотки, що входили до суми заборгованості та анульовані за рішенням кредитора, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, тому позивач правомірно не включила до річної податкової декларації суму анульованої банком заборгованості в розмірі 106850,67 грн. за нарахованими відсотками за користування кредитом, яка не є доходом. Крім того, факт направлення ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення листа про те, що залишок заборгованості вважається сумою боргу, анульованого кредитором, що підлягає оподаткуванню, не є доведеним, оскільки клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи суд не задовольнив у зв`язку з відсутністю оригінала такого поштового повідомлення про вручення кореспонденції. Таким чином, у даному випадку відсутні умови для застосування абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Пунктом 58.1 ст. 58 ПК України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 цього Кодексу.
Пунктом 54.3. ст. 54 ПК України передбачений обов`язок податкового органу самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо через порушення вимог податкового законодавства відповідні грошові зобов`язання не нараховані особою, відповідальною за їх нарахування.
В силу п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу на платника податків накладається штраф в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.
Отже, з урахуванням зазначених вище положень ПК України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання та, відповідно, застосування штрафних санкцій на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України, приймається та надсилається податковим органом особі, відповідальній за нарахування такого податку.
Відповідно до п. 168.3. ст. 168 ПК України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем).
Пунктом 18.1 ст. 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.
В силу пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 18.1 ст. 18 ПК України обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку, передбаченого розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів покладений на податкового агента.
Отже, банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 Кодексу, та згідно з пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Кодексу відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф. 1-ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано.
У випадку невиконання зазначених вимог ПК України банком, який виконує функції податкового агента, для нього (а не для платника податку з доходу фізичних осіб) настають наслідки у вигляді нарахування податкового зобов`язання та застосування штрафних санкцій, передбачених п. 123.1 ст. 123 ПК України.
Платник податку, який отримує дохід від податкового агента, не несе відповідальність за не нарахування податковим агентом податкового зобов`язання.
Відповідно до п. 109.2 ст. 109 ПК України передбачена цим Кодексом та іншими законами України відповідальність, настає у випадку вчинення платниками податків, їх посадовими особами порушень законів з питань оподаткування, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд у постанові вказав на те, що «судом першої інстанції правомірно вказано, що відповідно до положень ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є  фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. В зв`язку з цим суд вважав, що відсотки, що входили до суми заборгованості та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню. Як слідує з матеріалів справи, за умовами договору про погашення заборгованості від 26.09.2013 станом на 02.09.2013 сума боргу позивача перед кредитором становила 148384,70дол. США, з них: 134708,00дол. США. - основний борг, 13676,70дол. США - відсотки. Позивачем було сплачено кредитору суму заборгованості в розмірі 115000,00дол. США. Згідно акту перевірки, з посиланням на лист кредитора, податковий орган вказав, що на підставі договору про погашення заборгованості від 26.09.2013 ОСОБА_1 було прощено борг в сумі 246718,91грн. У свою чергу, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що за умовами договору про погашення заборгованості від 26.09.2013 сума боргу становила 134708,00дол. США. Після сплаченої заборгованості у розмірі 115000дол. США, залишок становила сума - 19708дол. США.   При цьому, суд першої інстанції без належного обґрунтування та посилань на матеріали справи констатував, що сума заборгованості анульованої за рішенням кредитора становить 13676,70дол. США (або 106850,67грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26.09.2013), у тому числі відсотки. Разом з тим, з урахуванням норм права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, судом апеляційної інстанції не встановлювались та не досліджувались обставини щодо сум прощеного боргу по тілу кредиту, по відсоткам, по штрафам. Вказаному не надана правова оцінка».
З урахуванням наведеного вище, апеляційним судом  ухвалою суду від 15.07.2020 р. витребувано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс» інформацію щодо сум спрощеного боргу (по кредитному договору №06-2/8Ф від 26.01.2006 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Фольксбанк») із зазначенням окремо сум по тілу кредиту, по відсотках та по штрафам.  
На виконання вказаної вище ухвали суду,  Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс» надано наступні письмові документі: договір відступлення права вимоги № 2 від 18 вересня 2012 р. та додаток до нього, договір погашення заборгованості від 26 вересня 2013 р., електронний реєстр боржників від 26 вересня 2013 р., повідомлення від 26 вересня 2013 р., повідомлення від 01 листопада 2013 року вих. №89/ТФ/13; запит від 7 квітня 2015 року вих.№2141/10/4-09-171/431; лист відповідь Коломийській ОДПІ ГУ ДФС в Івано –Франківській області.
Дослідивши  перелічені вище документи, колегією суддів встановлено, що копії таких документів уже неодноразово були подані суду  в ході розгляду вказаної справи як відповідачем , так і третьою особою. Будь -  яких інших  письмових доказів, на виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 р.,  Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс» суду не надано і про наявність таких не повідомлено.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд справи за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у  справі доказів.
Отже, з урахуванням того, що кредитором включено до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і суму податку, то згідно з п. 54.2. ст. 54 ПК України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.
Оскільки зазначена кредитором, як податковим агентом, в податковому розрахунку сума податкового зобов`язання в розмірі 37 007,84 грн. є узгодженою, то у відповідача взагалі не було підстав для повторного визнання зазначеного податкового зобов`язання на підставі п. 54.3. ст. 54, п. 58.1. ст. 58 ПК України.
Враховуючи вищенаведені обставини кредитором безпідставно перекладено на позивача обов`язок щодо податкового зобов`язання за прощеною кредитною заборгованістю.
В силу п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
За визначенням пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За змістом п. 164.1 ст. 164 ПК України   базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України).
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.
В силу абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
З урахуванням зазначених вище норм ПК України обов`язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням; надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу; включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.
За змістом пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.
В свою чергу, в силу пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).
У відповідності до п. 3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.
Таким чином, відповідно до положень ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є   фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.
З урахуванням того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс» будь – яких інших доказів на підтвердження окремо сум прощеного кредиту із  відображенням таких по тілу кредиту, по відсотках та по штрафам не представлено та судом неможливо встановити, колегія суддів зазначає наступне та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсотки, що входили до суми заборгованості в розмірі 13 676,70 дол. США (або 106 850,67 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26.09.13 року) та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2   ст. 164 ПК України.
Тому, позивачем правомірно не включено до річної податкової декларації суму анульованої банком заборгованості в розмірі 106 850,67 грн. по нарахованих відсотках за користування кредитом, яка не є доходом.
Таким чином, в даному випадку відсутні умови для застосування абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Відсутні умови для застосування абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України і щодо іншої суми, з якої на думку відповідача позивачем не сплачено податок, а саме суми основного боргу.
За умовами договору про погашення заборгованості від 26 вересня 2013 року сума боргу становила 148383,70 дол. США., з яких основний борг 134708 дол. США, відсотки – 13676,70 дол. США. 
Позивачем було сплачено кредитору суму заборгованості в розмірі 115 000,00 дол. США,  отже залишок становила сума 33384,70 дол. США., з яких сума основного боргу 19708 дол.США, а відсотки 13676,70 дол. США. 
Також апеляцйний суд вважає невірними доволи апелянта про те, що позивач належним чином повідомлений кредитором про прощення боргу, а тому самостійно сплачує податок з таких доходів не знайшли свого підтвердження.
Третя особа по даній справі ТОВ «Кредекс» надіслало до суду повідомлення на ім`я ОСОБА_1 вих. №89/ТФ/13 від 01.11.2013 року в якому повідомлялось, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АУЗ Факторинг» був укладений Договір б/н про погашення заборгованості (реструктуризації заборгованості), а тому відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України сума боргу, анульованого (прощеного) кредитором, вважається доходом, отриманим платником податку, як додаткове благо, та підлягає оподаткуванню (сплати) на підставах визначених законодавством України.
Відповідно до ст.179.1 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього кодексу.
Згідно із п.3 Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2011 року за №1532/20270) фізична особа - платник податку подає декларацію за звітний податковий період в установлені Кодексом строки до органу державної податкової служби за своєю податковою адресою (місцем проживання фізичної особи, за яким вона береться на облік як платник податку в органі державної податкової служби).
Однак, даний лист поданий в копії, доказів його належного вручення позивачці не подано, а тому суд не може прийняти даний документ як належний та допустимий доказ по справі, виходячи із наступного.
26 вересня 2013 року між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АУЗ Факторинг» було укладено договір про погашення заборгованості по кредитному договору за умовами якого позивачка зобов`язана була погасити заборгованість не пізніше 30 вересня 2013 року, що позивачкою було виконано, а кредитор зобов`язався звільнити позивачку від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору №06-2/8Ф від 26 січня 2006 року.
Даним договором не передбачено про наявність зі сторни кредитора повідомлення про те, що залишок заборгованості вважається сумою боргу, анульованого кредитором і яка підлягає оподаткуванню.
Судом першої інстанції також вірно зазначено, що в акті перевірки зазначено, що на адресу ОСОБА_1 було направлено лист з рекомендованим повідомленням про вручення, який адресатом було отримано 11 листопада 2013 року, проте в судовому засіданні вказана обставина залишилась не доведеною, так як представник позивача в судовому засіданні та сама позивачка в позовній заяві заперечили факт одержання такого повідомлення, а клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи суд не задовільнив із тих підстав, що сторони не можуть надати для експертизи оригінал поштового повідомлення про вручення кореспонденції на якому якби-то внесено підпис ОСОБА_1 , а експертиза по копії цього поштового повідомлення не може бути належним і допустимим доказом.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що про відсутність належного повідомлення позивачу про необхідність самостійної сплати податкових зобов`язань по прощеному боргу (одержаному благу).
Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Таким чином, з аналізу наведеної норми   слідує, що кредитор зобов`язаний повідомити платника податку – боржника про те, що сума, яка була анульована банком підлягає оподаткуванню. У такому випадку боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Податковий кодекс України визначає три можливі варіанти здійснення такого повідомлення, а саме: шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення; шляхом укладення відповідного договору; шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Кредекс» належним чином повідомив ОСОБА_1 про анулювання такій суми кредитної заборгованості.
Також докази такого повідомлення не представлено і відповідачем, на якого відповідно до частини  другої статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування.
З урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства,  суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не був повідомлений належним чином про прощення (анулювання) боргу, тому відповідно не зобов`язаний відображати анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що такі не відповідають  критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягають скасуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі №809/2563/15 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 31.07.2020р.