КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №367/5934/2017                                                                                Головуючий у І інстанції - Карабаза Н.Ф.
апеляційне провадження №22-ц/824/8201/2020                                        Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
14 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Ірпінської міської ради Київської області, Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію на нерухоме майно, 
 
встановив:
 
В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Ірпінської міської ради Київської області, Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію на нерухоме майно.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ляхов І.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії по відчуженню (розпорядженню) нерухомим майном (в тому числі заборони по зверненню стягнення на нерухоме майно за будь - якими правочинами із забезпечення виконання зобов`язання або по передачі нерухомого майна у заставу (іпотеку), яке належить ОСОБА_1 , а саме: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 517154832109, об`єкт нерухомого майна: квартира загальною площею 42,7 кв.м., житлова площа 19,7 кв.м., адреса: квартира АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 517154132109, об`єкт нерухомого майна: квартира загальною площею 42,9 кв.м., житлова площа 19,8 кв.м., адреса: квартира АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 517151332109, об`єкт нерухомого майна: квартира загальною площею 42,9 кв.м., житлова площа 19,9 кв.м., адреса: квартира АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 517155332109, об`єкт нерухомого майна: квартира загальною площею 43 кв.м., житлова площа 20 кв.м., адреса: квартира АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 517147232109, об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення загальною площею 52,4 кв.м., адреса: нежитлове приміщення АДРЕСА_5 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2020 року, задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є не спів мірними із заявленими вимогами.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив визнати недійсними договори доручення та зобов`язати скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна.
Тобто, позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру і жодних вимог майнового характеру до відповідача ОСОБА_1 не заявляв.
Крім того позивач просив визнати недійсними договори доручення без застосування правових наслідків недійсності правочину, а тому висновок суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 через представника подав відзив, який обґрунтовував тим, що апелянтом помилково встановлюється значення співмірності заходів забезпечення позову пов`язуючи їх із оцінкою негативних наслідків, так як сама категорія співмірності встановлює вартісне або кількісне (числове) співвідношення розміру забезпечуваного об`єкту по відношенню до позовних вимог.
За позовом ОСОБА_2 ставиться вимога про недійсність правочинів за якими ОСОБА_1 неправомірно набув право власності на 5 об`єктів нерухомості, а саме, квартири АДРЕСА_6 .
Зазначає, що заходи забезпечення позову встановлені в тій самій мірі як ставляться позивачем за позовними вимогами, бо за наслідками задоволення позову буде відновлено право ОСОБА_2 на збудовані ним на власній земельній ділянці квартири АДРЕСА_6 .
Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2020 року залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що узгоджується з вимогами ч.3 ст.150 ЦПК України.
У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Згідно з п.4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач у справі ОСОБА_2 просив суд визнати недійсними договори доручення та зобов`язати скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна.
Тобто, позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру і жодних вимог майнового характеру до відповідача ОСОБА_1 не заявляв.
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в особі представника ОСОБА_3 неодноразово подавались заяви про забезпечення позову з метою накладення арешту на майно ОСОБА_1 , в задоволенні яких позивачу було відмовлено, що підтверджується ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2017 року, 28 листопада 2017 року, 17 січня 2018 року та постановою Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року.
Тобто, представник позивача ОСОБА_3 зловживаючи процесуальними правами намагається накласти арешт на належне ОСОБА_1 майно, та спричинити останньому збитки. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував викладеного, обставин справи, зокрема, змісту заявлених позовних вимог і, на переконання апеляційного суду, з порушенням вимог ст.ст.149 - 153 ЦПК України, дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів, з урахуванням наведеного, вважає заяву про забезпечення позову не обґрунтованою, а клопотання про забезпечення позову таким, що не підлягає задоволенню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення процесуального права при постановленні ухвали, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції.
Згідно з вимогами ч.1,2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 березня 2020 року скасувати і постановити нове судове рішення. У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ляхова Ігора Олексійовича про забезпечення позову, відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 16 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба