ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006933 пров. № А/857/5484/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В., 
суддя                                                     Кузьмич С.М.

секретар судового засідання                     Мельничук Б.Б..

за участю:
представник позивача                              Каверін С.М.
представник відповідача                    Хиря В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я, м.Львів, письмове провадження)  у справі № 1.380.2019.006933 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, –

В С Т А Н О В И В:

20.12.2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, Львівський прикордонний загін), в якому просив:
-          визнати протиправними дії та бездіяльність в частині виплати допомоги на оздоровлення в 2016, 2017 та 2018 роках, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року;
-          стягнути недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016, 2017 та 2018 роках, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 у сумі 9 496,61 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004;
-          визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2013-2018 роки, загальним терміном 36 календарних днів;
-          стягнути компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2013-2018 роки, загальним терміном 36 календарних днів у сумі 10 222,89 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;
-          визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 15.03.2018 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015-2018 роки, загальним терміном 56 днів;
-          стягнути компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015-2018 роки, загальним терміном 56 календарних днів, у сумі 15 902,32 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;
-          визнати протиправними дії щодо виплати надбавки за кваліфікацію за період 2010-2018 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
-          зобов`язати нарахувати і виплатити з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію за 2010-2018 роки у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” №1294 від 07.11.2007, в таких розмірах: 2-ий клас – 5% посадового окладу; 1-ий клас – 8% посадового окладу; клас майстра – 11% посадового окладу із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  №44 від 15.01.2004;
-          визнати протиправними дії щодо виплати винагороди за бойове чергування за період 2013- 2018 роки у розмірі 5% посадового окладу, при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу;
-          зобов`язати нарахувати і виплатити з урахуванням виплачених сум винагороду за бойове чергування за 2013-2018 роки, згідно додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” №1294 від 07.11.2007, із розрахунку 4% за бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30% посадового окладу на місяць, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;
-          визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати відповідно до додатку №25 постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” №1294 від 07.11.2007, винагороди за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням;
-          стягнути винагороду за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням у сумі 825 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення матеріальної допомоги на оздоровлення у липні 2016 року, вересні 2017 року та у лютому 2018 року не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій”, яку ОСОБА_1 отримував щомісячно з 01.01.2016 по день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби. Окрім того, із отриманих документів, щодо проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 із військової служби вбачається, що Львівським прикордонним загоном не здійснено виплату позивачу компенсацію за невикористані додаткові відпустки передбачені ч.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року за № 702 за 2013 - 2018 роки загальним терміном 36 календарних дні, а також п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015 -2018 роки загальним терміном 56 календарних дні. Також, позивач зазначає, що йому протиправно було виплачено додаткове грошове забезпечення за класну кваліфікацію у період 2010-2018 роки у розмірі 50% від розміру передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового  і начальницького складу”. Аналогічно у період 2013-2018 роки позивачу виплачувалась у розмірі 5% від мінімально встановленого розміру винагорода за бойове чергування. Виходячи із особистих карток грошового забезпечення за 2015-2018 року позивачу не було виплачено винагороду за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням у сумі 825 грн. 00 коп. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року позов задоволено частково: 
-          визнано протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення в 2016, 2017 та 2018 роках, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року;
-          стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016, 2017 та 2018 роках, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 у сумі 9 496,61 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;
-          визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування при звільненні ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2014 рік, загальним терміном 7 календарних днів;
-          стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2014 рік, загальним терміном 7 календарних днів у сумі 1975 грн. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 26 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.
-          визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 15.03.2018 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015-2018 роки, загальним терміном 56 днів.
-          стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ 14321653, м.Львів, вул.Личаківська, 74) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2015-2018 роки, загальним терміном 56 календарних днів, у сумі 15    902 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) грн. 32 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.
-          визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2010-2018 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
-          зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію за 2010-2018 роки у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” №1294 від 07.11.2007, в таких розмірах: 2-ий клас – 5% посадового окладу; 1-ий клас – 8% посадового окладу; клас майстра – 11% посадового окладу із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  №44 від 15.01.2004 року;
-          визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )  щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період 2013-2018 роки у розмірі 5% посадового окладу, при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу;
-          зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ 14321653, АДРЕСА_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), з урахуванням виплачених сум, винагороду за бойове чергування за 2013-2018 роки, згідно додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” №1294 від 07.11.2007, із розрахунку 4% за бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30% посадового окладу на місяць, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року;
-          визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до додатку №25 постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” №1294 від 07.11.2007, винагороди за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням.
-          стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 винагороду за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням у сумі 825 (вісімсот двадцять п`ять) грн. 00 коп. 
-          в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Львівський прикордонний загін подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд  скасувати оскаржене рішення, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що що згідно з п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 02.02.2016 року за № 73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Відтак, на думку позивача, системний аналіз положень Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року за № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”, Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 73 від 02.02.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року  за № 217/28347, дає підстави стверджувати, що винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошова допомога на оздоровлення. Крім того, відповідач зазначає, що ураховуючи те, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткові відпустки, в тому числі й додаткова відпустка, що не надавалася учасникам бойових дій, в особливий період не вважається такою, що є не використаною. Також, військовослужбовцям, які одночасно мають право на щорічну додаткову відпустку з різних підстав, щорічна додаткова оплачувана відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця. Щодо виплати надбавки за кваліфікацію за період 2010-2018 роки в період 50% від законодавчо встановленого розміру, то у відповідності до вимог нормативних актів Адміністрації Державної прикордонної служби України, як розпорядника бюджетних коштів коштів, які видаються щорічно та які прийняті відповідно до Закону України “Про державний бюджет України” та інших законів та нормативно – правових актів – виплачувались додаткові види грошового забезпечення у тому числі надбавки за кваліфікацію у розмірі 50%. Аналогічно до вимог зазначених нормативних актів виплачувалась і винагорода за бойове чергування. Крім цього, відповідач стверджує, що позивач станом на 22.11.2015 року не набув право на винагороду за тривалість безперервної військової служби.   
Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить суд залишити оскаржене рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись із доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, зважаючи на наступне,
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.
Наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 15.03.2018 року за №62-ос  “По особовому складу”, старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби “Грушів” ІІІ категорії (тип Б), звільненого в запас на підставі абзацу 4  підп.“г” пункту 1 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини – наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) частини 8 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”, з 15.03.2018 року  виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Згідно з Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України за №425 від 20.05.2008 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №37/15228) позивачу, згідно наведеного наказу підлягала виплаті грошова допомога у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років.
Як убачається з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1  за 2016-2018 роки до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій”, яку позивач отримував щомісячно з 01.01.2016 року по день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Окрім того, відповідачу не було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку, терміни та порядок надання якої визначено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року за №702. 
Позивач не погоджуючись з діями відповідача звернувся в суд з позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в їх частині. 
          Колегія суддів погоджується з таким висновком, зважаючи на наступні міркування та обставини справи.
Згідно із статтями 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 року за № 2011-XII, з наступними змінами та доповненнями, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Як передбачено п.1 ст.10-1 даного Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ч.2 ст.9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням; 
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацами 1, 2 ч.4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Підпунктом 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” (в редакції згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року за №704, яка набрала чинності з 01.01.2016 року) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Однак, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу на оздоровлення, не включено.
Положення щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення, містить п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року за №73 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за №217/28347.
Разом з тим, застосовуючи положення вищенаведеної Інструкції, як спеціального нормативно-правового акта, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
При цьому, суд звертає увагу, що частиною четвертою статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
Окрім цього, врахуванню підлягають висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 року у вищеозначеній справі Велика палата дійшла наступних висновків:
Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові  види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Такий  принциповий підхід  застосовується незалежно від виду виплат.
Сторонами не заперечується, що перед звільненням додаткова грошова винагорода грошового забезпечення, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу  щомісяця, а тому, на думку суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.
Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17,  а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.
З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльності відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016, 2017 та 2018 роках, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Як наслідок підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з відповідача  недоплаченої позивачу допомоги на оздоровлення у 2016, 2017 та 2018 роках, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 у сумі 9    496,61 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.
Що стосується вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені ч.4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а також п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, то слід враховувати наступне.
Абзацом 3 ч.14 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” даної статті визначено, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.  
В той же час, абзац.3 ч.4 даної статті встановлено, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Частиною 8 цієї ж статті визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Відповідно до ч.19 даної статті, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Як передбачено п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року за №3551-XII, з наступними змінами та доповненнями, учасникам бойових дій  надаються такі пільги, зокрема використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
З огляду на викладене, норми Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Тому, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” з 2015 року по 2018 рік загальним терміном 56 дні.
Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Тому, не можуть бути сприйняті доводи відповідача, викладені у його відзиві на позов про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки.
Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у зразковій справі № №620/4218/18,  а тому суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.291 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.
З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік загальним терміном 56 дні, то позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими.
Що стосується компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені ч.4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2013-2018 роки загальним терміном 36 днів, то слід врахувати наступне.
Відповідно до абзацу 1 ч.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Як передбачено абзац.3 ч.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, відповідно до якого військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Враховуючи те, що згідно з наведеної норми військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за його вибором, суд вважає, що і компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку здійснюється лише за однією підставою.
Тобто, в разі нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не може здійснюватись компенсація за невикористані відпустки, передбачені, ч.4 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Як убачається з наявного в матеріалах справи посвідчення серії НОМЕР_3 , статус учасника бойових дій ОСОБА_1 отримав 16.04.2015 року.
Згідно з наявних в матеріалах справи довідок, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 282 грн. 18 коп., а право на додаткову відпустку виникло у 2014 році тривалістю 7 календарних днів. 
Таким чином, суд вважає, що грошовій компенсації підлягають календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, лише за 2014 рік загальним терміном 7 календарних днів у розмірі 1975 грн. 26 коп. (7х282 грн. 18 коп.), оскільки у 2015-2018 роках у нього виникло право на отримання додаткової відпустки на підставі п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” або грошової компенсації у разі її невикористання.
Щодо виплати додаткових видів грошового забезпечення у розмірі меншому, ніж законодавчо встановлений суд врахуванню підлягають наступні положення.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.
Відповідно до пункту постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат   військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного    та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового   і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Так, 20.05.2008 року на виконання пункту 2 вказаної Постанови наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за №425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, пунктом 3.13.1 якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.
Відповідно до інформації зазначеної в особистих картках грошового забезпечення ОСОБА_1 наказ від 03.11.2009 року за №1137 присвоєно 2 класну кваліфікацію , наказом від 03.11.2011 року за №1132 присвоєно 1 класну кваліфікацію, наказом від 07.11.2012 року за №1181 присвоєно клас майстра.
Однак, надбавка за кваліфікацію виплачувалась ОСОБА_1 не у повному розмірі.
В силу частини другої статті 9 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.
Пунктом 2 Постанови № 1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи), а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Одночасно, в пункті 7 Постанови № 1294 вказав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
На виконання пункту 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року за №425  затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, відповідно до якої визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (до складу якого входять й додаткові види грошового забезпечення), а також самі додаткові види грошового забезпечення, серед яких й надбавка за кваліфікацію (пункт 3.13.1), яка виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
Отже, Адміністрацією Державної прикордонної служби України вищевказаною Інструкцією було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й  надбавка за кваліфікацію.
За таких обставин, суд вважає протиправними дії відповідача щодо не виплати надбавки ОСОБА_1 за кваліфікацію за період 2010-2018 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року за №425 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення.
Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у зразковій справі №808/8403/13-а, а тому суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.291 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.
Відповідно до додатку № 25 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за №294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30.
Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 425 від 20.05.2008 року впорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.
Під час судового розгляду установлено, що з огляду на виплачену винагороду за бойове чергування згідно особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 щомісячно за період 2013 по 2018 рік така виплачувалася у розмірі 5% посадового окладу, у той час як ОСОБА_1 відповідно відомостей щомісячно залучався за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні понад 8 раз на місяць, що мало б наслідком виплату вказаної винагороди із розрахунку 4% за бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30% посадового окладу на місяць.   
З огляду на викладене, протиправними є дії відповідача щодо виплати винагороди за бойове чергування за період 2013-2018 роки у розмірі 5% посадового окладу, при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу.
Що ж до винагороди за тривалість безперервної військової служби, слід вказати наступне.
Відповідно до додатку № 25 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу” військовослужбовцям, залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням за 15 років безперервної календарної служби.
Як убачається з наявної  в матеріалах справи особової справи, ОСОБА_1 будучи призваним на військову службу 22.11.2001 року станом на 22.11.2016 року набув право на виплату вказаної винагороди.
Однак, згідно з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 - 2018 роки останньому не було виплачено винагороду за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням у сумі 825 грн.
Отже, протиправною є бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу винагороди за тривалість 15 років безперервної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням. 
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, не спростовують висновків суду першої інстанції, та в повній мірі відповідають позиції відповідача, викладеній у відзиві до адміністративного позову, яка в цілому суперечить чинному законодавству. 
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року  у справі № 1.380.2019.006933 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.