Справа № 461/6183/18                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1616/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 8

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
суддів: Шеремети Н. О., Мельничук О. Я.
                при секретарі: Сеньків Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, - 
в с т а н о в и в: 
       21.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив: припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 ; розділити в натурі квартиру АДРЕСА_1 відповідно до запропонованого плану розподілу та часток у праві спільної часткової власності; компенсувати позивачу за рахунок відповідача втрату частки власності що утворилася внаслідок відступленя від ідельних часток спільної часткової власності на квартиру при її розподілі в натурі; стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати: оплату судового збору та оплату послуг проведення експертного дослідження. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником 68/100 часток квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 08.09.2016 року. Власником іншої частини квартири у розмірі 32/100 частки є відповідач. 
Ухвалою судового засідання від 22.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_2 та замінено первісного відповідача - ОСОБА_4 на належного відповідача - ОСОБА_3 . 
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про виділення в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності відмовлено.  
               Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
       Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що розподіл квартири за адресою АДРЕСА_1 та виділ в натурі частки зі спільного майна не суперечить закону та є технічно можливим, що підтверджується «Проектом розподілу квартири АДРЕСА_1 відповідно до діючих будівельних норм», виготовленим архітектором ТОВ «Творча майстерня» ОСОБА_5 . При вирішенні спору по суті судом першої інстанції не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 643/16195/15, відповідно до якої виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Вважає, що оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Зазначає, що якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-1444цс16. Вважає, що посилання суду першої інстанції на ймовірну неможливість відповідачем виплатити компенсацію, яка виникла внаслідок відступлення від ідеальних часток у спільній частковій власності, є безпідставним, оскільки положення ст. 364 ЦК України стосується лише випадків, коли виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим. Відсутність в оскаржуваному рішенні посилання на розмір компенсації, яка виникла внаслідок відступлення від ідеальних часток у спільній частковій власності, свідчить про необгрунтованість висновку районного суду щодо неможливості сплати такої компенсації відповідачем. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
       В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 проти скарги заперечила, просила у задоволенні скрги відмовити, рішення суду залишити без змін.
       Позивач ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від нього 27.07.2020 року поступило клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом не було задоволено, зважаючи на тривалість розгляду справи апеляційним судом та неодноразове відкладення розгляду справи за заявами позивача та його представника.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України та ст.9 Житлового кодексу Української РСР, державою гарантовано право громадянина на власність та житло.
       Відповідно до положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 
       Відповідно до ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. 
Виходячи з аналізу вищезазначених норми права, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
       Згідно ст. 179 цього Кодексу користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
       Відповідно до положень Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої народних депутатів відповідно до законодавства. 
       До елементів перепланування жилих приміщень 
належать:  перенесення  і  розбирання  перегородок,  перенесення і влаштування  дверних  прорізів,  улаштування  і   переустаткування тамбурів,    прибудова   балконів   на   рівні   перших   поверхів багатоповерхових будинків. 
               Переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. 
       Відповідно до ст.152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
       Встановлено, що згідно договору дарування 68/100 (шістдесяти восьми сотих) часток квартири АДРЕСА_2 від 08.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюк В.М., зареєстрованого в реєстрі за №8470, ОСОБА_4 передала безоплатно у власність як дарунок 68/100 (шістдесят вісім сотих) часток квартири АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої за №121433020 20.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник К.В. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 921759046101.
       Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 16.10.2009 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (інвентаризаційна справа №349), квартира АДРЕСА_1 , розташована на 4 поверсі 4 поверхового будинку та складається з 3 кімнат загальною площею 120,4 кв.м. та житловою площею 82,3 кв.м у тому числі:1-а кімната 21,0 кв.м, 2-а кімната 16,4 кв.м, 3-тя кімната 44,9 кв.м, кухні площею 15,2 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 5,2 кв.м, коридору площею 7,7; 6,5 кв.м.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої за №144066851 05.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник К.В., квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій приватній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 68/100 та 32/100 відповідно.
       Архітектором ТзОВ «Творча майстерня» ОСОБА_5 виготовлено Проект розподілу квартири АДРЕСА_1 з рекомендаціями щодо можливості розподілу квартири. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, районний суд виходив з того, що задоволення вимог позивача про розділення в натурі квартири АДРЕСА_1 та припинення права спільної часткової власності є неможливим, оскільки суду не надано доказів, що ОСОБА_3 порушує законні права позивача щодо володіння та користування належною позивачу часткою майна відповідно до ст.358 ЦПК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 спроможна виплатити позивачу компенсацію та чи не становитиме це для неї надмірний тягар. Таким чином, суд вважав неможливим поділ квартири без порушення рівності прав співвласників на користування приміщеннями квартири. 
       Однак, відповідно до плану після реконструкції, розробленого архітектором ТзОВ «Творча майстерня» ОСОБА_5 «Проекту розподілу квартири АДРЕСА_1 відповідно до діючих будівельних норм» з рекомендаціями щодо можливості розподілу квартири (а.с.16), власнику 68/100 частин квартири пропонується виділення наступних приміщень, що можуть утворитися внаслідок реконструкції квартири: холу -1,6 кв. м, коридору - 3,4 кв.м; коридору - 8 кв.м, кухні 22,72 кв.м, вітальні 19,75 кв.м, спальні -15,8 кв.м, санвузла - 3,95 кв.м, що разом становить 120 кв.м. Власнику 32/100 частин квартири: хол -1,7 кв.м, коридор -5,25 кв.м, кухня 11,83 кв.м, спальня 23,4 кв.м, санвузол - 3 кв.м, разом - 45,18 кв.м. 
       Згідно запропонованого спеціалістом ОСОБА_5 плану реконструкції квартири АДРЕСА_1 , в квартирі передбачається влаштування додаткового санвузла на площі існуючого коридора квартири площею 7,7 кв.м та кухні - на площі існуючої кімнати площею 21,0 кв.м.
       Зазначений  «Проект розподілу квартири АДРЕСА_1  відповідно до діючих будівельних норм» з рекомендаціями щодо можливості розподілу квартири, виготовлений архітектором ТзОВ «Творча майстерня» ОСОБА_5   не містить повної інформації про перелік робіт, які необхідно провести  для проведення реального поділу квартири, зокрема щодо улаштування у виділених частках квартири індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів, що відноситься до переобладнання жилого приміщення, та потребує відповідно до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" одержання дозволу виконавчого комітету місцевої народних депутатів. 
       Такий дозвіл виконавчим комітетом може бути наданий у випадку, коли буде встановлено, що таке переобладнання, перепланування квартири не призведе до порушення прав інших осіб, зокрема власників квартир нижніх поверхів. 
       За відсутності у матеріалах справи зазначеної вище інформації, враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості збирати нові докази, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
                                       п о с т а н о в и в:   
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
               Рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 квітня 2019 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 10.08.2020 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Мельничук О. Я.