ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/437/20
Провадження № 22-ц/4820/1135/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: апелянт ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2020 року (суддя Босюк В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай), 
       в с т а н о в и в :        
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай). 
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 жовтня 1995 року був прийнятий на роботу в КСП «Корчик» с. Корчик Шепетівського району та одночасно був прийнятий в члени вказаного підприємства. У даному КСП ОСОБА_1 пропрацював до 18 вересня 2000 року. Однак, при розпаюванні земель КСП «Корчик» яке було проведено 07 лютого 1996 року, його не було внесено в список громадян-членів КСП «Корчик» на отримання земельної частки (паю). Сертифікат про право на земельну частку (пай) на його ім`я не видавався, що позбавляє його права на земельну частку (пай).
Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати за ним право на земельну частку (пай), що становить 2,6 умовних кадастрових гектарів, що розташовані на території земель Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, та на підставі ст.71 ЦК УРСР, що діяв на момент виникнення вказаних правовідносин, застосував наслідки спливу такого строку без подання відповідної заяви сторонами спору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування скарги вказував, що висновок суду про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності є помилковим, оскільки ОСОБА_1 довідався про порушення його права в серпні 2019 року, коли звернувся до архівного відділу та Держкомзему та отримав відповіді від них. Вважає, що перебіг строку позовної давності слід рахувати саме від цього часу. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Відповідачі Шепетівська районна державна адміністрація Хмельницької області, Корчицька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 28 жовтня 1995 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу та в члени в КСП «Корчик» с. Корчик Шепетівського району Хмельницької області.
18 вересня 2000 року його звільнено з роботи за власним бажанням та виключено з членів господарства, що підтверджується даними трудової книжки колгоспника УКР №0429081.
Згідно даних архівного витягу із протоколу зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства «Корчик» с. Корчик Шепетівського району №4 від 29.12.1995 року, наданого архівним відділом Шепетівської райдержадміністрації за вих. № Л-274/04-06/1 від 22.08.2019 року, ОСОБА_1 прийнято в члени підприємства з 28.10.1995 року.
07 лютого 1996 року КСП «Корчик» с. Корчик, на підставі рішення Корчицької сільської ради від 23 травня 1995 року, виданий Державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №23, серія ХМ №000012.
Позивач не був включений у список громадян-членів КСП «Корчик», сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім`я не видавався, що підтверджується даними відповіді відділу у Шепетівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.08.2019 року.
Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (тут і надалі по тексту у редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими , речовими і електронними засобами; висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
Встановивши те, що з 1995 року по 2000 рік позивач був членом КСП «Корчик», на час розпаювання земель КСП в лютому 1996 року мав право на виділення йому земельної частки (паю), але з позовом до суду звернувся тільки в лютому 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності передбаченого ст.71 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено той факт, що він з 1996 року не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проявивши розумний ступінь добросовісності, ОСОБА_1 міг у 1996 році довідатись про видачу КСП «Корчик» державного акта на право колективної власності на землю, ознайомитись зі списком осіб, які включені в додаток №1 до державного акта, оспорити невключення його до відповідного списку, а отже міг дізнатись про порушення його прав на земельну частку (пай).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позов у 2020 року поданий ОСОБА_1 з пропуском строку позовної давності передбаченого ст.71 ЦК УРСР. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову (за відсутності поважних причин пропуску такого строку) є підставою для відмови в позові.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін. 
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 липня 2020 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк