ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 липня 2020 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №585/3222/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1462/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 12 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Шульги В.О., в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:
       У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25 вересня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 24 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з нього заборгованість, яка станом на 17 липня 2019 року становить 88 582 грн 24 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту – 40 901 грн 38 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту – 20 374 грн 21 коп., заборгованості за нарахованими відсотками – 0 грн 00 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 22 220 грн 30 коп., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 391 грн 96 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. – штраф (фіксована частина), 4194 грн 39 коп. (процентна складова) та судові витрати.
Роменський  міськрайонний суд Сумської області рішеннямвід 12 травня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 вересня 2013 року в сумі 3612 грн та судовий збір у розмірі 78 грн 76 коп.
В іншій частині позову – відмовив.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, посилаючись на те, що воно в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах і Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.
       Вказує на те, що активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач звертався до банку за перевипуском карти.
       Зазначає, що надана виписка по картковим рахункам та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. З неї чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (в т.ч. після перевипуску карти), знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги тощо. Крім того, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.
       В апеляційній скарзі не погоджується зі здійсненим судом розрахунком заборгованості, оскільки, на думку позивача, вказаний розрахунок не відповідає умовам договору та призводить до безпідставного звільнення відповідача від обов`язку повернути усі фактично отримані кредитні кошти, проценти за користування ними, а також неустойку у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань. 
       Вважає, що відмовляючи у стягненні частини простроченого тіла кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.
               Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
               Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої останній отримав платіжну картку. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 14).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 15-30).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 липня 2019 року становить 88 582 грн 24 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту – 40 901 грн 38 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту – 20 374 грн 21 коп., заборгованості за нарахованими відсотками – 0 грн 00 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 22 220 грн 30 коп., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 391 грн 96 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. – штраф (фіксована частина), 4194 грн 39 коп. (процентна складова) (а. с. 5-13).
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного 25 вересня 2013 року між сторонами кредитного договору, а Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А тому в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафів слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то місцевий суд дійшов висновку про стягнення 3612 грн фактично отриманих, але не повернутих коштів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача сум нарахованої пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штрафів, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між 25 вересня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Отже, висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) є законними та обґрунтованими з наведених вище підстав.
Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманоїх суми кредитних коштів.
Проте, суд помилився при здійсненні обрахунку суми коштів, що підлягають поверненню.
Дійсно з наданого банком розрахунку вбачається, що відповідачем на погашення заборгованості було внесено коштів на загальну суму 61 466 грн 71 коп. які банком було спрямовано на погашення: заборгованості за тілом кредиту – 46996 грн 32 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту 13712 грн 35 коп., заборгованості по пені (штрафам), комісії – 758 грн 04 коп.
       При обрахунку суми використаних відповідачем коштів суд помилково виходив з того, що витрати коштів згідно виписки з банківського рахунку складають 65 078 грн 71 коп., оскільки як вбачається з вказаної виписки, це витрати лише за карткою № НОМЕР_1 , а не загальна сума фактично отриманих коштів.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів за період з 01 червня 2015 року по 17 липня 2019 року склали 90 562 грн 86 коп. (3-тя колонка розрахунку) та з врахуванням заборгованості за тілом кредиту станом на 31 травня 2015 року на суму 295 грн 98 коп. загальна сума витрат кредитних коштів становить 90 858 грн 84 коп. (90562,86 + 295,98).
Відтак, підлягає стягненню сума фактично отриманих, але не повернутих коштів в розмірі 29 392 грн 13 коп. (90858,84 – 61466,71), а не в розмірі 3612 грн, як помилково вважав суд першої інстанції.
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 вересня 2013 року.
Також відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат. Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати  по сплаті судового збору: в розмірі  637 грн 40 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 874 грн 25 коп. за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 12 травня 2020 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.09.2013 року в сумі 29 392 гривні 13 копійок та судовий збір в сумі 637 гривень 40 копійок.
В іншій оскаржуваній частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 12 травня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 874 гривні 25 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                         В.І.Криворотенко

                                                                        С.С.Ткачук