Справа № 305/1786/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря Волощук В.І.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2018 року (у складі судді Ємчука В.Е.) за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у вересні 2018 р. 
Просив стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 69 895,98 грн. і 5 000 грн. моральної шкоди.
Обґрунтував тим, що відповідно до наказу №1232-Б від 30.09.2015 р. його було призначено на посаду державного інспектора з енергетичного нагляду Виноградівського відділення Державної інспекції із енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Закарпатській області Державної інспекції із енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».
У червні він написав заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін, 07.06.2018 р. – був звільнений, однак трудової книжки у день свого звільнення йому видано не було.
У зв`язку з цим він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про видачу трудової книжки, оскільки її відсутність перешкоджає у подальшому працевлаштуванні.
Трудову книжку отримав лише 21.08.2018 р., а тому затримка у видачі такої склала 41 робочий день. Середньоденна заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи склала 1 704,78 грн. Тобто, середній заробіток за час затримки у період із 07.06.2018 р. по 21.08.2018 р. склав 69 895,98 грн.
Окрім того, діями відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки факт відсутності трудової книжки перешкоджав у подальшому працевлаштуванні, що викликало глибокі душевні страждання і фізичне недомагання.
Рішенням Рахівського районного суду від 26 жовтня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.
Указане судове рішення мотивоване відсутністю як доказів затримки відповідачем видачі трудової книжки ОСОБА_1 , так і доказів вини відповідача в отриманні позивачем трудової книжки лише 21.08.2018 р.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:
-Він не звертався до відповідача із заявою від 04.06.2018 р. про направлення йому трудової книжки та жодного листа від відповідача з направленою йому трудовою книжкою не отримував, що підтверджується повідомленням начальника відділення поштового зв`язку;
-суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи, якими він обґрунтував свої вимоги; натомість узяв до уваги неналежні докази відповідача, що призвело до постановлення незаконного рішення.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило. 
Ухвалою апеляційного суду від 12.11.2019 р. до участі в справі як правонаступника Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залучено приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (а.с.153-154).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Поштак Ю.С., підтримали скаргу повністю і додатково клопотали про відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а яких-небудь заяв із приводу неявки до апеляційного суду не подавав. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення – скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.
Суд першої інстанції установив, що з 01.10.2015 р. ОСОБА_1 обіймав у відповідача посаду державного інспектора з енергетичного нагляду (робоче місце – м. Виноградів Закарпатської області, вул. Миру, 33-а). Згідно з наказом Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду Антонюка В.М. від 07.06.2018 р. за № 265-к позивача було звільнено з роботи з 08.06.2018 р. – за угодою сторін (ст. 36 п.1 КЗпП України).
04.06.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного державного інспектора з енергетичного нагляду відділення державної інспекції Антонюка В.М. із заявою,у якій просив надіслати йому трудову книжку на адресу інспекції Держенергонагляду в західному регіоні за адресою – м. Львів, пров. Скнилівський 1-й, 10 А.
08.06.2018 р., у день звільнення, ОСОБА_1 не перебував у АДРЕСА_1 Київ-112 АДРЕСА_2 , де розташований відокремлений підрозділ «Державна інспекція енергетичного нагляду України», у зв`язку з чим йому трудова книжка не була вручена, проте надіслана за його заявою в інспекцію Держенергонагляду в Західному регіоні (м. Львів, провулок Скнилівський 1-й, 10 А) разом із трудовими книжками інших працівників.
При цьому, позивач не надав суду жодних доказів учинення яких-небудь дій для отримання трудової книжки за вказаною адресою.
Відповідно до акту прийому-передачі трудової книжки від 21.08.2018 р. ОСОБА_1 отримав таку від начальника Виноградівського відділення інспекції Держенергонагляду в Закарпатській області Лангера І.В.
Вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню як похідна.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.
Так, суд не взяв до уваги твердження позивача (у відповіді на відзив від 26.10.2018 р.) про те, що він не писав і не подавав до інспекції Держенергонагляду в Західному регіоні заяву від 04.06.2018 р. про направлення йому трудової книжки до м. Львова, «оскільки відповідачем надано належним чином копію цієї заяви, що містить інформацію про написання ОСОБА_1 заяви такого змісту, а відповідач у свою чергу на підтвердження своїх заперечень щодо зазначених обставин не подав суду жодних належних і достатніх доказів» (?).
Тобто, суд не з`ясував, не перевірив цієї обставини, а відтак не дав їй належної правової оцінки, хоча така має істотне значення для правильного вирішення спору.
Апеляційним судом установлено таке.
Відповідно до листа відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» (Держенергонагляд) від 08.06.2018 р. «Щодо отримання трудової книжки» оригінал трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у з в`язку зі звільненням останнього 08.06.2018 р. і на підставі його заяви від 31.05.2018 р. була надіслана поштою до АДРЕСА_3 , для передачі її заявнику (17).
При цьому відповідач надав суду заяву ОСОБА_1 від 04.06.2018 р. про надіслання йому трудової книжки за вказаною адресою (а.с.16, 65).
Під час апеляційного перегляду справи позивач теж заперечив факт написання такої заяви та заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.
Згідно з висновком експерта № 4/105 від 04.05.2020 р. рукописний текст у заяві гр. ОСОБА_1 від 04.06.2018 р. на а.с.65, який починається словами «Державного інспектора з енергетичного…» та закінчується словами «…провулок Скнилівський АДРЕСА_4 » виконаний не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у заяві гр. ОСОБА_1 від 04.06.2018 р. виконаний не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.188-199).
Питання видачі звільненому працівнику трудової книжки врегульовані КЗпП України та Інструкцією ведення трудових книжок працівників (затвердженою наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.93 № 58, з наступними змінами та доповненнями).
Так, згідно з положеннями ст.ст. 47, 235 ч.5 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Отже, невиконання власником або уповноваженим ним органом з його вини обов`язку щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки, передбаченого трудовим законодавством, може бути за доведення цих обставин підставою для виплати працівнику середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Окрім цього, в п.4.2. Інструкції ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.93 № 58, з наступними змінами і доповненнями) зазначається, що у разі відсутності працівника на роботі у день звільнення роботодавець надсилає поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника. 
З урахуванням указаних норм матеріального права та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що трудові права позивача є порушеними, оскільки його було звільнено з роботи 08.06.2018 р., у день звільнення трудова книжка йому вручена не була, а була надіслана поштою до АДРЕСА_3 ) на підставі відповідної заяви, якої той не писав, фактично отримана ним лише 21.08.2018 р. за актом прийому-передачі, то з роботодавця як із винної особи належить стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, тобто з 08.06.2018 р. до 21.08.2018 р.
У випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки такий визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).
Згідно з довідкою про доходи від 28.08.2018 р. (а.с.9) заробіток ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи (квітень-травень 2018 р.) складає 20741.54 грн. Кількість робочих (відпрацьованих) днів за вказаний період склала 40 днів (19+21). Середньоденний заробіток склав 518.53 грн. (20741.54 : 40). Період затримки видачі трудової книжки – 52 дні.
З огляду на ці дані середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки складає 26963.56 грн., які й належить стягнути з роботодавця на користь працівника.
Із приводу відшкодування моральної шкоди колегія суддів констатує наступне.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, виходив із того, що права позивача у сфері трудових відносин не порушено, а відтак відсутні правові підстави для покладення на роботодавця обов`язку відшкодувати працівнику моральну шкоду.
Однак, колегія суддів апеляційного суду встановила порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, а тому вважає необхідним застосувати до відповідача як роботодавця передбачену ст. 237-1 КЗпП України відповідальність.
Із урахуванням засад розумності і справедливості розмір моральної шкоди належить визначити в розмірі, заявленому позивачем (5000 грн.). 
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. ст. 374 ч.1 п.2 ЦПК України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а позов – частковому задоволенню щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, та повному задоволенню у частині відшкодування моральної шкоди.
Понесені ОСОБА_1 судові витрати в сумі 900.48 грн., пов`язані з проведенням експертизи, належить покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 47, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.Рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2018 р. скасувати.
3.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
4.Стягнути з приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 26963 (двадцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн. 56 коп. середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, 5000 (п`ять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди та 900 (дев`ятсот) грн. 48 коп. судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
5.У решті позову відмовити.
6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
7.Повне судове рішення складено 08 липня 2020 р.

Судді: