ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року   
м. Черкаси 

справа № 693/315/20 провадження № 22-ц/821/1129/20 категорія на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.
секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:
заявник:  ОСОБА_1 ; 
зацікавлена особа:  ОСОБА_2 

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині грошової компенсації з ОСОБА_2 . 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

25 березня 2020 року Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області надіслано до суду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 в розмірі 5 859 рублів 50 копійок.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 .
Надано дозвіл на виконання рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 Ѕ частки транспортного засобу в розмірі 5 859 рублів 50 копійок, що становить суму по курсу НБУ станом на 21 травня 2020 року 64 920 грн. 91 коп.

Ухвала суду мотивована тим, що згідно п. 5.3 розділу 5 «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України № 1092/5/54 від 27 червня 2008 року іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року набрало законної сили 02 вересня 2019 року на території Республіки Білорусь не виконувалось, тому у відповідності до ст. 463 ЦПК України підлягає до виконання на території України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржила її до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині стягнення з неї грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що у рішенні суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року зазначено, що ОСОБА_2 не брала участі у розгляді справи.
П. «б» ч. 1 ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року містить правило, відповідно до якого у задоволенні клопотання про видачу дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено у випадку, якщо відповідач не приймав участі в судовому засіданні внаслідок того, що йому не був своєчасно і належним чином вручений виклик до суду.
Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що основним мотивом для подачі клопотання заявник зазначив ту обставину, що вона проживає на території України. Однак, ОСОБА_1 не вказав про жодні реальні (існуючі) перешкоди для виконання рішення суду в Республіці Білорусь; не зазначив у чому полягає неможливість виконання рішення суду на території Білорусь; не навів доказів ухилення ОСОБА_2 ухилення від виконання рішення суду; не надав підтвердження звернення до органу державної виконавчої служби у Республіці Білорусь із заявою про примусове виконання рішення суду. Зазначає, що вона ніколи не ухилялася від виконання рішення суду.
Також зазначила, що ухвала суду про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на підставі невмотивованого клопотання заявника призведе до накладення подвійного стягнення (адже рішення суду одночасно підлягає виконанню і в Республіці Білорусь» та свідчитиме про порушення конституційного припису, зміст якого полягає у тому, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Крім того, вказала, що ОСОБА_1 раніше вже звертався до суду з відповідним клопотанням, яке за своїм змістом аналогічне клопотанню і документам, які надійшли до суду в березні 2020 року.
Ухвалою суду від 27 січня 2020 року Жашківським районним судом Черкаської області вже було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання. Ухвала вступила в законну силу 11 лютого 2020 року. Тому, наявність такого рішення, що набрало законної сили між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є передумовою для відмови у відкритті провадження.
Допущені судом неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права призвели на думку ОСОБА_2 до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, яка підлягає скасуванню. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 останній зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими й такими, що не дають підстав для зміни чи скасування висновку районного суду.
Спростовуючи доводи ОСОБА_2 щодо неналежного її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи в Республіці Білорусь, ОСОБА_1 вказав, що остання проживає та знаходиться на території України. Особисте вручення повісток ОСОБА_2 в Республіці Білорусь було неможливе, тому суд здійснив всі передбачені законом засоби для належного повідомлення останньої про розгляд справи, що підтверджується доданою до клопотання довідкою суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь, яка завірена печаткою суду та має юридичну силу.
Даною довідкою також підтверджено факт невиконання рішення суду на території Республіки Білорусь з підстав проживання ОСОБА_2 на території України.
Тому, постійне проживання боржника в Україні є вагомим фактом для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначила, що вона не ухиляється від виконання рішення суду.
Однак, достовірно знаючи, що судове рішення вступило в законну силу та вже подано клопотання про його визнання та виконання на території України, ОСОБА_2 не здійснила жодних дій щодо сплати боргу, надаючи заперечення на клопотання та оскаржуючи ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року.
ОСОБА_2 наполягає на виконанні рішення суду на території Республіки Білорусь, достовірно знаючи, що її перебування на території України унеможливлює таке виконання в Республіці Білорусь.
Крім того, заперечуючи проти подвійного стягнення, про яке зазначає ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказує на правовий механізм вирішення такого питання, оскільки визнання та надання дозволу на примусове стягнення коштів на території України унеможливить факт стягнення таких коштів в Республіці Білорусь, оскільки про таке рішення українського суду у встановленому порядку відповідними органами буде повідомлено суд Ленінського району м. Могилів Республіки Білорусь.
Щодо повторного звернення до суду із клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, ОСОБА_1 зазначив, що основною підставою для відмови у такому визнанні першого разу було встановлення судом відсутності факту набрання рішенням суду Ленінського районного м. Могилів законної сили. Тому, під час повторного звернення до суду такий недолік був виправлений та надано районному суду докази, що підтверджують набрання законної сили рішення суду Ленінського районного м. Могилів. 
З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. 
    
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Розділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 , при цьому за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності по Ѕ частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу в розмірі 5 859 рублів 50 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід Держави державне мито в розмірі 856 рублів 84 копійки.
Ухвалою судової колегії по цивільним справам Могилівського обласного суду від 02 вересня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року залишена без задоволення, а судове рішення без зміни.
Рішенням суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року вступило в законну силу 02 вересня 2019 року.
25 березня 2020 року Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області надіслано до суду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 в розмірі 5 859 рублів 50 копійок. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України є частиною національного законодавства України. 
Україна та Республіка Білорусь є учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правовідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» (Мінська Конвенція).
Подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та його розгляд має відбуватись з дотриманням певних умов, зокрема ст.ст. 466 - 467 ЦПК України.
Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.
Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Республіки Білорусь) на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу України, Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції україни, державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264.
 За змістом статті 51 вищевказаної Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗУ «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).
Відповідно до статті 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. 
Визнання та примусове виконання рішення іноземного суду - це поширення законної сили такого рішення на територію України й застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.
Згідно з ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана верховною Радою України, або за принципом взаємності. 
Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашення заборгованості за останні три роки (ч. 1 ст. 463 ЦПК України).
Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує початок перебігу строку пред`явлення рішення іноземного суду до виконання саме із днем набрання рішенням іноземного суду законної сили, а не датою видачі виконавчого листа чи його дубліката. 
Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника (ст. 463 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що рішення суду Ленінського району м. Могилів Республіки Білорусь ухвалено 20 червня 2019 року, набрало законної сили 02 вересня 2019 року. 
Отже, вищевстановлені обставини дають підстави вважати суду, що ОСОБА_1 строк на звернення до суду із клопотанням про визнання та примусове виконання рішення іноземного суду не пропустив, оскільки звернувся в межах трирічного строку з моменту набрання рішенням законної сили.
Рішення суду Ленінського районного суду м. Могилів Республіки Білорусь, що мається в матеріалах справи належним чином виготовлене у відповідності до встановлених інструкцією норм та належним чином завірене відповідними гербовими печатками суду. Крім того містить дату вступу рішення в законну силу 02 вересня 2019 року.
Отже встановлення факту набрання рішенням суду законної сили свідчить про те, що воно може бути пред`явлене до виконання на території України.
Обставина невиконання рішення суду на території Республіки Білорусь підтверджується довідкою суду Ленінського районного суду м. Могилів (а.с. 3) про те, що виконання не відбулося з підстав того, що боржник проживає на території України. Дана довідка завірена гербовою печаткою суду.
Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглянуте судом за місцем реєстрації боржника, що передбачено ст. 463 ЦПК України та підтверджено копією посвітки на постійне проживання (а.с. 15), яка підтверджує, що остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що не була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, а отже, підстав для задоволення клопотання немає. Однак, дані доводи апеляційної скарги спростовуються наявними матеріалами справи, а саме довідкою суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь (а.с. 2) з якої вбачається, що ухвалою судової колегії по цивільних справах Могилевського обласного суду від 02 вересня 2019 року рішення суду Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 без задоволення. Вказаним підтверджується не тільки обізнаність ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду, а й те, що вона особисто скористалась своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду.
Отже, вищевстановлені обставини дають підстави для висновку про те, що подане ОСОБА_1 клопотання про дозвіл примусового виконання рішення містить належним чином завірену копію рішення суду, має відмітку про набрання законної сили, відмітку що воно не виконувалося на території Республіки Білорусь. Під час розгляду клопотання було встановлено, що боржник належним чином повідомлявся про розгляд справи і більше того скористався правом апеляційного оскарження такого рішення.
Під час розгляду клопотання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ЦПК України повідомив належним чином ОСОБА_2 про надходження відповідного клопотання від ОСОБА_1 , їй запропоновано у місячний строк надати заперечення проти цього клопотання, чим боржник і скористалася, надавши відповідні заперечення (а.с. 11-14), тому апеляційний суд не вбачає порушень норм процесуального права як під час розгляду клопотання в районному суді так і під час встановлення фактичних обставин судом першої інстанції щодо дотримання порядку, визначеного ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. 
Крім того, колегія судді вважає правильним висновок районного суду в частині визначення суми грошових коштів, що підлягають стягненню в національній валюті, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України якщо в рішенні іноземного суду стягнення зазначено в іноземній валюті, суд який розглядає клопотання про надання дозволу на примусове виконання такого рішення визначає суму в національній валюті за курсом НБУ на день постановлення ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення Ленінського району міста Могилів Республіки Білорусь від 20 червня 2019 року в частині грошової компенсації з ОСОБА_2 залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Головуючий                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                Л.І. Василенко

                                                               В.О. Єльцов