ПОСТАНОВА 
іменем України

10 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 401/2949/19
провадження № 22-ц/4809/920/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Державна казначейська служба України, 
треті особи - Головне управління національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратура Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Прокуратури Кіровоградської області на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 року у складі судді Іващенка В.М.,
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи - Головне управління національної поліції в Кіровоградській області (далі по тексту - ГУ Національної поліції в Кіровоградській області), Прокуратура Кіровоградської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
В обґрунтування позову вказала, що протягом 86 місяців і 23 днів перебувала під слідством та судом. За наслідками розгляду кримінальної справи за її обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, відповідно до постанови Верховного Суду від 29 серпня 2019 року її було виправдано. За досить тривалий час досудового слідства та розгляду кримінальної справи в судах різних інстанцій її було відсторонено від займаної посади в органах ПФУ, що призвело до втрати заробітку і відповідно засобів для існування, вона не могла належним чином займатися вихованням своїх неповнолітніх дітей, оскільки була зобов`язана відвідувати судові засідання, на особисте майно був накладений арешт, внаслідок чого цим майном неможливо було розпорядитися, в цей період втратила сім`ю та пережила смерть батька.
За наслідками розгляду справи просила стягнути з Державної казначейської служби України 37978,30 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що полягає у втраченому заробітку за період з 25 вересня 2012 року по 21 липня 2013 року, також просила стягнути моральну шкоду в розмірі 1447896,39 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за час незаконного перебування під слідством, починаючи з 07 червня 2012 року по 29 серпня 2019 року, а всього 1485874,69 грн.
Позивач вважає, що незаконними діями правоохоронних органів їй було спричинено моральну шкоду, яку вона просить стягнути з відповідача відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду». 
Посилаючись на зазначені обставини, урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.71-72), просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, який розміщено в Державній казначейській службі України, на свою користь 37978,30 грн в рахунок відшкодування втраченого заробітку та 1638728,65 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період відсторонення від займаної посади в розмірі 37978 грн 30 коп та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Судові витрати віднесено за рахунок держави.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (т.2 а.с.157-160), в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати  в частині часткового задоволення позовних вимог  і ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог в у повному обсязі. 
Державна казначейська служба України звернулась з апеляційною скаргою (т.2 а.с.233-234), в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права,просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до Державної казначейської служби у повному обсязі. 
Прокуратура Кіровоградської області такожподала апеляційну скаргу (т.2 а.с.141-146), в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи,просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Головне управління національної поліції в Кіровоградській областінаправило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 (т.2 а.с.180-186), в якому просить рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 року скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 з ухваленням нового про відмову.
ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Прокуратури Кіровоградської області (т.2 а.с.203-207), в якому просить залишити без задоволення їх апеляційну скаргу. Вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача є не законними.
Прокуратура Кіровоградської областінаправила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 (т.2 а.с.218-223), в якому просить рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 рокускасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 без задоволення. 
Головне управління національної поліції в Кіровоградській областінаправило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України (т.3 а.с.40-46), в якому просить задовольнити їх апеляційну скаргу та скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та постановити нове, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні її позову.
ОСОБА_1 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник Прокуратури Кіровоградської області Мороз В.С. просив подану апеляційну скаргу задовольнити, підтримавши її доводи.
Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, своїх представників не направили. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. 
Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника відповідача та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Прокуратури Кіровоградської області підлягає залишенню без задоволення, аапеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України підлягають задоволенню частковоз таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що наказом Головного управління в Кіровоградській області Пенсійного фонду України від 18 жовтня 2011 року №196-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління Пенсійного фонду України в місті Світловодську та Світловодському районі (т.1 а.с.21).
Постановою Світловодської міжрайонної прокуратури від 07 червня 2012 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.367 КК України (т.1 а.с.22-23).
Постановою слідчого Світловодської міжрайонної прокуратури від 14 вересня 2012 року ОСОБА_1 відсторонено від посади начальника Управління Пенсійного фонду України в місті Світловодську та Світловодському районі на час проведення досудового та судового слідства, внаслідок чого видано наказ ГУПФУ в Кіровоградській області від 24 вересня 2012 року №132-о (т.1 ас.46,47-48).
Наказом ГУПФУ в Кіровоградській області від 22 липня 2013 року №85-о ОСОБА_1 визначено було вважати такою, що приступила до роботи начальника Управління Пенсійного фонду України в місті Світловодську та Світловодському районі з 22 липня 2013 року (т.1 а.с.49).
Із розрахунку втраченого заробітку, наданого позивачкою, убачається, що розмір втраченого заробітку за період з 25 вересня 2012 року по 21 липня 2013 року становить 37978,30 грн (т.1 а.с.50, 51).
Постановою прокурора Світловодської міжрайонної прокуратури від 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 було притягнуто в якості обвинуваченої та пред`явлено їй обвинувачення у скоєному злочині, передбаченому ч.2 ст.367 КК України (т.1 а.с.61-63).
Окремою ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2014 року звернуто увагу голови апеляційного суду Кіровоградської області на факти грубого порушення кримінального-процесуального закону по кримінальній справі щодо ОСОБА_1 , що призвело до судової тяганини (т.1 а.с.71-74).
Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, повернуто Світловодському міжрайонному прокурору для організації проведення додаткового розслідування (т.1 а.с.75-81).
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2014 року залишено без змін постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2014 року (т.1 а.с.220-233).
04 серпня 2015 року слідчим СВ Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, 23 вересня 2015 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України (т.1 а.с.84-88, 129-130).
Постановою Світловодського міжрайонного прокурора від 14 вересня 2012 року накладено арешт на рухоме майно, що належать ОСОБА_1 , а саме автомобіль ГАЗ 3110 ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 , та причеп ХТ81024, д.н. НОМЕР_2 (т.1 а.с.158-161).
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України (т.1 а.с.24-40).
Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року - залишено без змін (т.1 а.с.41-45).
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2019 року скасовано арешт майна, накладений відповідно до постанови прокурора 14 вересня 2012 року (т.1 а.с.162-163).
Судом встановлено, що, починаючи з червня 2012 року ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом, її було відсторонено від посади 14 вересня 2012 року, до виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 приступила 22 липня 2013 року. На майно ОСОБА_1  був накладений арешт 14 вересня 2012 року, який був скасований 18 березня 2019 року ухвалою Світловодського міськрайонного суду. Остаточне рішення у справі було ухвалено Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 11 липня 2018 року. Вирок суду набрав законної сили 09 січня 2019 року.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , а саме вимоги про відшкодування втраченого заробітку, та відшкодування моральної шкоди.
Проте з такими висновками суду колегія суддів не може погодитись у повному обсязі з таких підстав.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, а саме шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» передбачено можливість відшкодування шкоди особі, яка постраждала внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів прокуратури чи суду.
Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з п.п.1, 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.
Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади).
Отже законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 383/596/15.
Відповідно до ст.1, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави визначено у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.
Вимоги ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Визначаючи розмір відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Отже відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині відшкодування шкоди, проте визначаючи їх розмір не врахував, що права позивачки протягом 79 місяців (з 07 червня 2012 року по 09 січня 2019 року) були обмежені, порушені були її нормальні життєві зв`язки внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, та такий розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості. 
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року по справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року установлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 4173 грн (79 міс. х 4173 грн = 329 667 грн).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.3 ст.23 ЦК України).
Отже доводи апеляційної скарги   ОСОБА_1  в частині незгоди з розміром завданої позивачці моральної шкоди дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без достатнього врахування ступеню її моральних страждань протягом 79 місяців, враховуючи дуже тривалий строк перебування позивачки під слідством та судом, тому на думку колегії суддів є достатні підстави для стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 700000 грн. та 32 800 грн 00 коп. матеріальної шкоди. 
Крім того, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України, з огляду на таке.
Відповідно до статей 2, 1174 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави є держава Україна.
Відповідно до пунктів 1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №45, Додатком №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з держави за рахунок коштів Державного бюджету України через ДКС України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, за бюджетною програмою 3504030. 
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування майнової, моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з Державної казначейської служби України.
Доводи апеляційної скарги Прокуратури Кіровоградської області зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду першої інстанції вони не впливають та його не спростовують. 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України, а рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України підлягає змінів частині стягнення моральної шкоди з держави за рахунок коштів Державного бюджету України через ДКС України. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Кіровоградської області залишити без задоволення.
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України задовольнити частково. 
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 16 березня 2020 року змінити в частині стягнення шкоди.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1  в рахунок відшкодування шкоди 732 800 (сімсот тридцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний