ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2020 року           справа №200/13787/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., Сіваченка І.В., при секретарі судового засідання Антонюк А.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя - Волгіна Н.П.) від 26 лютого 2020 року (повне рішення складено 26 лютого 2020 року у м.Слов`янськ) у справі №200/13787/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про  визнання вимоги від 29 травня 2019 року по утриманню з неї ЄСВ в сумі 12577,44 грн. недійсною, починаючи з 1 січня 2018 року та відмовити у вимогах відповідача про стягнення з позивача ЄСВ в сумі 12577,44 грн..
Рішенням Донецького окружного адміністративного від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 29 травня 2019-3274-44 У на загальну суму 12577,44 грн про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за 2018 рік перший квартал 2019 року в розмірі 12577,44 грн.. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно прийнято спірну вимогу, оскільки за позивачем обліковувалась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску. На думку відповідача звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов`язків, передбачених ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пов`язуються з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Крім того, 30.04.2018 року на офіційному веб-сайті Президента України було розміщено новину про те, що Президент України підписав указ, яким завершується АТО і починається операція об`єднаних сил із забезпеченням національної безпеки і оборони.
Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач перебуває на обліку в Краматорському управлінні Головного управління ДФС у Донецькій з 1 вересня 1993 року, має право на зайняття адвокатською діяльністю, а також є пенсіонером за віком (а.с. 7, 11, 61-67).
Позивач 18 березня 2019 року подала до органу фіскальної служби податкову декларацію про майновий стан, відповідно до якої сума її оподаткованого доходу за звітний (2018) рік складає 4100,00 грн., витрати на провадження незалежної професійної діяльності 13665,18 грн., сума чистого оподаткованого доходу 0 грн (а.с. 13-14).
Одночасно із податковою декларацією позивачем до фіскального органу було подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого сума нарахованого єдиного внеску за кожний місяць дорівнює 0,00 грн. (а.с. 15).
За поясненням відповідача, позивачу за період 2018 року по І квартал 2019 року щоквартально в автоматичному режимі проводились нарахування єдиного внеску в сумі 2 457,18 грн. в електронній базі, які позивач не сплачувала, в результаті чого згідно облікових даних за 2018 рік та першого кварталу 2019 року з урахуванням переплати в розмір 5,46 грн. за позивачем обліковано борг з єдиного внеску у розмірі 12 577,44 грн. (а.с. 32-40).
10 травня 2019 року листом вих. № 37340/10/05-99-44-10 Краматорське управління ДФС у Донецькій області повідомило позивача про неприйняття її звіту, оскільки він складений з порушенням вимог Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435, та вважається таким, що не подавався; у зв`язку із чим попереджено, що їй необхідно терміново виправити помилки та надати повторно звіт контролюючому органу (а.с. 19-20).
Судом встановлено, що іншого звіту до органу доходів і зборів позивач не подавала.
22 травня 2019 року Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на письмове звернення позивача надана відповідь щодо обчислення її пенсії, відповідно до якого розмір її пенсії дорівнює 3587,75 грн. щомісячно (а.с. 10).
29 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області на підставі відомостей з інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу № Ф-3274-44-У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 12577,44 грн. (а.с. 16, зв.бік а.с. 26).
5 червня 2019 року позивач звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргою на вимогу від 29 травня 2019 року № Ф-3274-44 У (а.с. 22-23).
4 липня 2019 року листом Головного управління ДФС у Донецькій області (вих. № 52739/10/05-99-44-20) позивача повідомлено, що за 2018 рік в ІКП позивачеві щоквартально в автоматичному режимі проводились нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18 грн., так загальна сума єдиного внеску до сплати за 2018 рік та за І квартал 2019 року (в розмірі 2457,18 грн щоквартально) склала 12582,90 грн., яку позивач не сплатила. З урахуванням переплати у сумі 5,46 грн. загальна заборгованість з ЄСВ складає 12577,44 грн, отже вимога № Ф-3274-44 від 29 травня 2019 року є правомірною (а.с. 21).
19 липня 2019 року листом вих. № 57330/10/05-99-44-20 відповідачем направлена заява про примусове виконання вимоги від 29 травня 2019 року № Ф-3274-44 У про сплату боргу у сумі 12577,44 грн разом із цією вимогою на примусове виконання до Краматорського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та отримана останнім 23 липня 2019 року (а.с. 26).
8 жовтня 2019 року листом Державної фіскальної служби України вих. № 89/Н/99-00-04-07-02-14, отриманим позивачем 11 жовтня 2019 року, роз`яснено, що згідно до вимог діючого законодавства платники єдиного внеску, зазначені в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2465, зобов`язані визначати базу нарахування єдиного внеску незалежно від того, отримували чи не отримували вони доходи від провадження незалежної професійної діяльності (а.с. 24-25).
Наведені обставини сторонами не оспорюються. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Закон № 2464-VI).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, в тому числі є роботодавці - фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) (п. 1 ч. 1 ст. 4); фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 ст. 4).
За приписами ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було внесено зміни до Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено вважати п. 9-4.
Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (надалі Закон №1669) (в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст.1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.
На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Краматорськ та м. Маріуполь, де перебуває на обліку позивач.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених статтею 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово - на період проведення антитерористичної операції, не виконувати  їх у встановлені строки ( своєчасно) та в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна вимога сформована відповідачем у відповідності до вимог статті 25 Закону №2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача від виконання своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а тому правомірно задоволено позов.
При розгляді даної справи судом враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі № 812/505/17, від 13.06.2018 р. у справі № 812/1237/17, від 04.04.2019р. у справі № 805/4655/15-а, від 25.04.2019р. у справі № 805/4811/16-а .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Положеннями п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яка має пряму дію, для звільнення від сплати єдиного внеску не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин, а тому таке звільнення повинно враховуватись податковим органом самостійно.
Суд апеляційної інстанції вважає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ, зокрема заходів впливу, якою є спірна вимога.
Доказів прийняття  Президентом України Указу про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відповідачем не надано.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 26 лютого 2020 року у справі  №200/13787/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного від 26 лютого 2020 року у справі  №200/13787/19-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 25 серпня 2020 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 26 серпня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 25 серпня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Т. Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                                         І. В. Сіваченко