СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р.                                                                      Справа № 922/2185/19  

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.
за участю секретаря судового засідання  Міракова Г.А.

за участю представників:
прокурор - Алекаєв Ю.В.,  посвідчення №   042342   від 29.03.2016 р.;
1-й відповідач  - Надьон О.В., ордер №000082   від 15.11.2019 р.;
2-й відповідач - не з`явився;   
3-й відповідач -   Надьон О.В., ордер №000082   від 15.11.2019 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. №752Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2020 року (суддя Жельне С.Ч., повний текст складено 17.02.2020 року) у справі №922/2185/19

за  позовом   Заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури  Харківської області, м. Дергачі 
до 1. Павловської Ірини Костянтинівни , м. Харків 
2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області,
3. СФГ "Сухини-2", с. Вікторівка
про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договорів та повернення ділянок, - 
ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави до Павловської Ірини Костянтинівни , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та ФГ "Сухини 2" про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 1149-СГ від 19.02.2016 "Про надання в оренду земельних ділянок" Павловській Ірині Костянтинівні ; визнання недійсним договору оренди землі від 27.04.2016, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та Павловською І.К. щодо оренди земельної ділянки площею 15,0000 га кадастровий номер 6320888100:01:002:0465 ; визнання недійсним договору суборенди землі від 21.03.2017, який укладений між Павловською І .К. та ФГ "Сухини 2" щодо суборенди земельної ділянки площею 15,0000 га кадастровий номер 6320888100:01:002:0465; скасування рішення про державну реєстрацію від 14.05.2016 № 29599642, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право оренди № 14505213 від 14.05.2016 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 6320888100:01:002:0465) за Павловською І.К. ; скасування рішення про державну реєстрацію від 24.03.2017 № 34430600, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право суборенди № 19613288 від 21.03.2017 про реєстрацію права суборенди на земельну ділянку номер 6320888100:01:002:0465) за ФГ "Сухини 2"; зобов`язати Павловську Ірину Костянтинівну (ІНН НОМЕР_1 ) повернути державі земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 15,0000 га кадастровий номер 6320888100:01:002:0465. 
Рішенням господарського суду Харківської області від 12 лютого 2020 року (суддя Жельне С.Ч., повний текст складено 17.02.2020 року) у справі №922/2185/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Заступник прокурора Харківської області не погодився з ухваленим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування  норм матеріального, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2020 року у справі №922/2185/19. Призначено справу до розгляду на 06 квітня 2020 р. 
Через канцелярію суду Головне управління Держгеокадастру у Харківської області надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у її задоволенні.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 клопотання прокуратури Харківської області про відкладення розгляду справи задоволено.  Відкладено розгляд апеляційної скарги заступника прокурора Харківської на рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2020 року у справі №922/2185/19.
Ухвалою суду від 20.05.2020 призначено справу №922/2185/19 до розгляду на 22.06.2020 р. о  12:00 годині.
У судове засідання 22 червня 2020 року з`явився прокурор, інші учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим, оголошено перерву в розгляді справи до 08.07.2020 р. о 10:00 год.
У судове засідання 08.07.2020 року другий відповідач не з`явився, про дату і місце судового розгляду був повідомлений належним чином ухвалою суду.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 ГПК України   неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також положення ч. 12    ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю другого відповідача, за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, вислухавши прокурора, представника першого і третього відповідачів, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області в ході вивчення правомірності передачі в оренду земельних ділянок розташованих на території Богодухівського району  виявлені факти порушення інтересів держави Головним управлінням  Держгеокадастру Харківській області та Павловською І.К. , що полягають у прийнятті незаконного наказу про передачу земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, а також укладення договору оренди землі сільськогосподарського призначення та подальшої  передачі Павловською І.К.  земельної ділянки в суборенду ФГ "Сухини 2" з огляду на наступне.
Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 19.02.2016 №1149-СГ, Павловській І.К.  надано в оренду земельну ділянку площею 15,0000 га, в тому числі: сіножаті - 6,5000 га, пасовища - 8,5000 га, (кадастровий номер 6320888100:01:002:0465) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без змін цільового призначення для ведення фермерського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Сухининської сільської ради Богодухівського району Харківської області, строком на 20 років.
На підставі наказу від 19.02.2016 №1149-СГ між Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області та Павловською І.К. , 27.04.2016 укладено договір оренди землі строком на 20 років,  який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 14.05.2016 за №14505193.
Згідно п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку складає 96260,04 грн.
Відповідно до п. 14 вищевказаного договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.
Згідно з вимогами п.29 вказаного договору, орендар за письмовим погодженням з орендодавцем має право передавати земельну ділянку або її частину без змін цільового призначення  в суборенду.
Павловською І.К. 23.08.2016 року прийнято рішення №1 "Про утворення суб`єкта господарювання Фермерське Господарство "СУХИНИ 2", згідно з яким вирішено утворити на підставі договору оренди землі від 27.04.2016 року за б/н на земельній ділянці сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6320888100:01:002:0465 площею 15,0000 га суб`єкт господарювання ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "СУХИНИ 2".
Як встановлено судом першої інстанції, після укладання вказаного договору оренди, Павловська Ірина Костянтинівна звернулася до Головного управління Держземагенства у Харківській області з заявою від 15.11.2016 про надання їй дозволу на передачу отриманої в оренду земеленої ділянки, загальною площею 15,0000  га, кадастровий номер 6320888100:01:002:0465 в суборенду без зміни цільового призначення Фермерському господарству "Сухини 2".
Наказом  №14228-СГ від 12.12.2016 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надало Павловській І.К. згоду на передачу земельної ділянки, загальною площею 15,0000 га, кадастровий номер 6320888100:01:002:0465 в суборенду.
Укладення 21.03.2017 договору суборенди земельної ділянки загальною площею 15,0000 між Павловською І.К. та Фермерським господарством "Сухини 2"  підтверджується відповідною інформацією  з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно.
Так, згідно даних з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - Павловська Ірина Костянтинівна зареєстрована фізичною особою-підприємцем 18.07.2006 року. 
З матеріалів справи вбачається, що для здійснення підприємницької діяльності та ведення фермерського господарства на підставі розпоряджень голови Богодухівської районної державної адміністрації у користування Павловській І.К. вже були виділені земельні ділянки за рахунок земель державної власності, що підтверджується договорами оренди від 11.10.2012 укладеними між ФОП Павловською І.К. та заступником голови Богодухівської районної адміністрації, згідно яких ФОП Павловській І.К. надано в оренду для ведення фермерського господарства наступні земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, а саме:
-          загальною площею 2,2 га, що розташована за межами населених пунктів Сухининської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області за кадастровим номером 6320888100:02:001:0242;
-          загальною площею 1,4 га, що розташована за межами населених пунктів Червононивської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області за кадастровим номером 6320888800:02:001:0243;
-          загальною площею 17,5 га, що розташована за межами населених пунктів Червононивської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області за кадастровим номером 6320888800:02:001:0178;
-          загальною площею 28,7060 га, що розташована за межами населених пунктів Червононивської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області за кадастровим номером 6320888800:01:001:0278;
-          загальною площею 17,1 га, що розташована за межами населених пунктів Червононивської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області за кадастровим номером 6320888800:01:001:0175;
-          загальною площею 11,8 га, що розташована за межами населених пунктів Червононивської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області за кадастровим номером 6320888800:01:001:0176.
Таким чином, до моменту відведення Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області у користування Павловській І.К. спірної земельної ділянки загальною площею 15,0000 га, у її користуванні вже була значна кількість земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності.
Дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо надання Павловській І.К. земельної ділянки згідно з наказом №1149-СГ від 19.02.2016       прокурор вважає незаконними, оскільки Павловська І.К. від  Головного управління Держгеокадастру Харківській області фактично отримала земельну ділянку не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності, оскільки на час передачі в користування спірної земельної ділянки загальною площею 15,0000 га вона була вже суб`єктом підприємницької діяльності та мала у користуванні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які використовувала для ведення фермерського господарства.
За таких обставин, прокурор вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1149-СГ від 19.02.2016 підлягає скасуванню як незаконний, а укладені договори оренди та суборенди - визнанню недійсними зі скасуванням їх державної реєстрації та поверненням Павловською І.К. земельної ділянки. Зазначені обставини стали підставами для звернення прокурора до суду з позовом у даній справі.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Згідно з частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Згідно з частиною 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, за якою прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
У Рішенні Конституційного Суду України №4-р(ІІ)/2019 у справі №3-234-2018 зокрема зазначено, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, в т.ч. представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що встановлені законом, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування. Наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
З аналізу матеріалів справи вбачається, що даний позов подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст. ст. 116, 123-126, 134, 137 ЗК України, статей 21, 203, 210, 215, 387, 1212, 1213 ЦК України і ст. ст. 23, 24, 53 Закону України "Про прокуратуру" аргументовано недотриманням Головним управління Держгеокадастру у Харківській області вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у користування земельної ділянки Павловській І.К. та у подальшому ФГ "Сухини 2", без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону).
Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України. 
Так, відповідно до положень ст. ст. 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. 
За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.
Ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України (ст. 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України "Про фермерське господарство" є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. 
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним нормативно - правовим актом - Законом України Про фермерське господарство.
Так, згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про фермерське господарство, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності, з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності, з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. 
Відповідно до ст. 8 зазначеного Закону після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації.
Таким чином, за змістом ст. ст. 1, 7, 8 Закону України Про фермерське господарство заява громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою ст. 7 цього Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. В іншому випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 525/1225/15-ц від 24.04.2019.
Закон України "Про фермерське господарство" передбачав, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому, норми даного Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.
Можливість передачі земельних ділянок державної та комунальної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином фермерського господарства та його державної реєстрації відповідно до вимог ст. 8 Закону України Про фермерське господарство, без проведення земельних торгів, діючим законодавством України, як на момент прийняття оспорюваного рішення, так і на даний час, не передбачена.
Таким чином, передача громадянину земельної ділянки для ведення фермерського господарства здійснюється без проведення земельних торгів (аукціону) тоді, коли земельна ділянка передається громадянину, який виявив бажання займатися фермерським господарством саме для створення фермерського господарства та реєстрації його у встановленому законом порядку, а не для розширення вже існуючого фермерського господарства.
Вищенаведений висновок про застосування норм права у спірних правовідносинах викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 у справі № 365/65/16-ц та Верховним Судом в постановах від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц, від 20.06.2018 у справі № 378/766/15-ц та від 22.05.2019 у справі № 366/2648/16-ц.
Відповідно до правового висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, з урахуванням вимог ст. ст. 7,12 Закону України "Про фермерське господарство", ст. ст. 116, 118, 121, 123,134 ЗК України, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з судом попередньої інстанції, що вимога прокурора про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 1149-СГ від 19.02.2016 "Про надання в оренду земельних ділянок" Павловській Ірині Костянтинівні, є обґрунтованою.
Крім того, у випадку скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 1149-СГ від 19.02.2016, зазначене має  наслідком визнання недійсними договору оренди землі від 27.04.2016 та договору суборенди землі від 21.03.2017, з подальшим скасуванням всіх реєстраційних дій стосовно земельної ділянки, яка є предметом оренди та суборенди і її повернення у державну власність.
Однак, колегія суддів зазначає, що відповідачами під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування позовної давності, що є підставою для відмови в позові, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. При цьому, держава в такому випадку може нести ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних дій державних органів, зокрема шляхом укладання правочинів з порушенням вимог законодавства (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 06.06.2018 по справі № 348/1237/15-ц, від 10.05.2018 по справі № 914/1708/17).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
Повноваження прокурора при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням застосуванням законів визначалися ст. 20 цього Закону. Так, прокурору надавалося право витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи.
Закон України "Про прокуратуру" в новій редакції (за певними виключеннями) набрав чинності 15.07.2015 (п. 1 прикінцевих положень).
З огляду на зазначене, суд у рішенні вважає, що прокурор, з урахуванням наданих йому законом повноважень, мав можливість і був зобов`язаний отримати повну та достовірну інформацію про незаконне надання земельної ділянки у межах встановленого законом строку позовної давності.
Відтак, в органів прокуратури, починаючи з 19.02.2016 були усі правові підстави та можливості з`ясувати всі обставини та звернутися з відповідним позовом в межах строку позовної давності, що прокурором з невідомих причин не було зроблено.
До того ж, Держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, дізналася про наявні обставини саме з моменту прийняття оскаржуваного наказу 19.02.2016 року відповідно, проте з відповідним позовом до суду в межах даної справи прокурор звернувся лише 09.07.2019, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.
На підставі викладеного, суд вважає безпідставними посилання у позовній заяві прокурора на те, що про спірні обставини він дізнався лише 25.09.2018 року, отримавши відповідь від Богодухівського відділу ГУ Держгеокадастру у Харківській області на власний запит 25.09.2018 року.
Як свідчать матеріали справи, оскаржуваний наказ Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області №1149-СГ, який прокурор у позовній заяві просить визнати незаконним та скасувати, було видано 19.02.2016 року, поряд із тим як інші позовні вимоги є похідними від вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування наказу №1149-СГ від 19.02.2016.
Відповідно до ч. 3, 4    ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2020 року у справі №922/2185/19 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 12 лютого 2020 року у справі №922/2185/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки  оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено 13.07.2020 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Россолов В.В.

Суддя                                                                                                Хачатрян В.С.