Справа № 131/476/18
Провадження № 22-ц/801/1077/2020
Категорія: 5
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року	Справа № 131/476/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року, ухвалене суддею Кривенко Д.Т. в м. Липовець, повне рішення складено 26 березня 2020 року, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення в натурі безпідставно утримуваного майна,
встановив:
У квітні 2018 року ОСОБА_1  звернувся до суду із вказаним позовом, та згідно зменшених та уточнених позовних вимог просив зобов`язати відповідачів повернути йому безпідставно утримуване ними майно, тобто будівельні матеріали, які знаходяться на земельних ділянках по АДРЕСА_1 , та належить йому на праві власності, загальною вартістю 15 674 грн, а саме: - цеглу червоного кольору в кількості 5 700 шт. загальною вартістю 6498 грн; - підмуркові фундаментальні блоки ФБС - 2400x40x600 мм в кількості 27 шт. загальною вартістю 3580 грн; - бетонні плити-перекриття розміром 6х1,20 м, в кількості 4 шт. загальною вартістю 5596 грн. Також просив стягнути з відповідачів понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн та 6006 грн за проведення будівельно-технічної експертизи.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.05.2017 згідно договорів купівлі-продажу він продав відповідачці ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також дві земельні ділянки загальною площею 0,1200 га. На вказаних земельних ділянках залишились раніше придбані ним та належні йому на праві власності будівельні матеріали, а саме: червона цегла в кількості 15 000 шт., підмуркові фундаментальні блоки ФБС розміром 2400х40х600 мм. в кількості 27 шт., бетонні панелі-перекриття розміром 6м. х 1,20 м. в кількості 4 шт., які він в результаті термінового продажу нерухомості своєчасно не забрав. Вказані матеріали придбавали в 90-х роках його тесть та теща, після чого передали йому для застосування у будівництві будинку. На даний час відповідачі добровільно будівельні матеріали не повертають, тобто безпідставно утримують належне йому майно.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову. 
Не погодившись із вказаним позовом, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Також просить вирішити питання судових витрат.
Скарга мотивована тим, що суд, вказуючи, що норми ст. 1212 ЦК України застосовуються лише тоді, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших спеціальних засобів захисту, не зазначає, яким іншим способом захисту можна захистити його порушенні права; спірні будівельні матеріали не являються предметом договору купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництвом; необґрунтованим є висновок суду щодо законності придбання на підставі договору купівлі-продажу спірних будівельних матеріалів, оскільки правочин щодо будівельних матеріалів не був вчинений ні в усній, ні в письмовій формі.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять залишити без змін рішення суду першої інстанції, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання щодо будівельних матеріалів, тому на правовідносини, що виникли між сторонами спору щодо повернення майна, яке знаходиться у відповідачів, не поширюються положення ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництвом від 23.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. та зареєстрованого в реєстрі №584, ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 набула у власність один незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 33%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1. договору).
У п. 1.3.договору зазначено, що предмет договору згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно складає: незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 33%, зазначений на плані літерою «А», загальною площею 136,92 кв.м. Складовою частиною нерухомого майна є : веранда – а.
Відповідно до п.2.3. договору, продавець своїм підписом під договором підтвердив факт повного розрахунку за проданий ним незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 33% та відсутність по відношенню до покупця будь-яких фінансових претензій.
Згідно п.6.2. договору, нотаріусом сторонам договору роз`яснено зміст прав та обов`язків за цим договором, правові наслідки укладеного правочину.
Сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору, про що свідчать їх особисті підписи на договорі (п.6.6. договору).
Беззаперечним з боку сторін є факт відчуження ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу) земельних ділянок, на яких розташований незавершений будівництвом житловий будинок та знаходяться спірні будівельні матеріали.
Підтвердженням наявності на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , будівельних матеріалів є висновок будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №160/19-21 від 22.04.2019, яким також встановлено кількість таких матеріалів станом на час проведення експертизи: цегла керамічна повнотіла - 5700,00 шт., фундаментні блоки ФБС з урахуванням фізичного зносу - 27 шт.; бетонні плити перекриття розміром 6x1,20 м - 4 шт. (а.с.103-106).
ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставно утримують та не повертають належне йому на праві власності майно – будівельні матеріали (цегла, підмуркові фундаментальні блоки, бетонні панелі-перекриття), тому звернувся до суду із позовом, в якому на підставі ст. 1212 ЦК України просив суд зобов`язати відповідачів повернути йому таке майно.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
У п. 2 ч. 3 ст.1212 ЦК України зазначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.
Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
З договору купівлі-продажу, який наявний в матеріалах справи, не слідує, що на виконання його умов позивач мав би передати у власність відповідачів будівельні матеріали.
Проаналізувавши умови договору купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництвом можна прийти до висновку, що між сторонами договору не було досягнуто домовленостей щодо продажу будівельних матеріалів, які знаходилися на земельній ділянці, адже предметом договору купівлі-продажу був саме незавершений будівництвом житловий будинок, складовою частиною якого була веранда.
Будь-які відомості щодо того, що разом із незавершеним будівництвом житловим будинком у власність відповідачів переходять спірні будівельні матеріали, в договорі купівлі-продажу відсутні.
Інших договорів, на виконання яких би позивач мав передати у власність відповідачів будівельні матеріали (цегла, підмуркові фундаментальні блоки, бетонні панелі-перекриття), матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції фактично стверджував про наявність усного договору купівлі-продажу спірного майна.
Відповідачі у відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу вказують, що спірні будівельні матеріали є невід`ємною частиною будинку незавершеного будівництвом, і таке твердження наводить до висновку про необхідність в даному випадку зазначення цих будівельних матеріалів в договорі купівлі-продажу, який відповідно до ст. 657 ЦК України укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
У ч. 2 ст. 220 ЦК України зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідачі не обґрунтували на підставі доказів своє право на спірне майно.
Оскільки між позивачем та відповідачами не існує договірних зобов`язань з приводу спірних будівельних матеріалів, колегія суддів приходить до висновку, що такі будівельні матеріали підлягають поверненню ОСОБА_1 на підставі ст.1212 ЦК України.
Суд першої інстанції свій висновок про наявність усних домовленостей щодо продажу будівельних матеріалів зробив на підставі показань свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
ОСОБА_1 заперечує факт укладання між ним та відповідачами договору купівлі-продажу спірних будівельних матеріалів. 
У даному випадку суд першої інстанції припустився помилки, взявши до уваги показання свідків при запереченнях позивача факту вчинення правочину.
Крім того, не можна говорити, що в ціну договору ввійшла вартість будівельних матеріалів, які знаходилися біля будинку на земельній ділянці, так як із розділу договору купівлі-продажу «Ціна договору та порядок проведення розрахунків» слідує, що продаж незавершеного будівництвом житлового будинку здійснюється між сторонами за оціночною вартістю і сторони засвідчили, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні будинки.
Пункт 2.3. договору, в якому зазначено, що у продавця відсутні будь-які фінансові претензії свідчить тільки про те, що між сторонами досягнуто домовленість саме щодо порядку розрахунку за договором стосовно житлового будинку готовністю 33%, складовою частиною якого також є веранда.
Та обставина, що будівельні матеріали до відчуження житлового будинку і земельних ділянок належали ОСОБА_1 , відповідачами не заперечується.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанцій зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Оскільки позов задоволено, з відповідачів на користь позивача на підставі ч.1, 2, 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, слід стягнути в рівних частинах понесені ним і документально підтвердженні судові витрати, а саме: судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн (за ставками, визначеними п.п.1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Що стосується витрат, пов`язаних із проведенням судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, то колегія суддів звертає увагу, що вказаною експертизою вирішувалося питання як щодо кількості будівельних матеріалів, які знаходяться по АДРЕСА_1 , так і щодо вартості таких матеріалів. Разом з цим, питання вартості спірних будівельних матеріалів не пов`язанні із розглядом даної справи, оскільки предметом позову є повернення в натурі безпідставно утримуваного майна, а не відшкодування його вартості.
У п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. 
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача половину витрат за проведення експертизи у розмірі 3003 грн, решту витрат - 3003 грн слід покласти на позивача. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення в натурі безпідставно утримуваного майна задовольнити.
Зобов`язати  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3  повернути ОСОБА_1 будівельні матеріали, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - цеглу червоного кольору в кількості 5700 шт.; - підмуркові фундаментальні блоки ФБС в кількості 27 шт.; - бетонні плити-перекриття, розміром 6х1,20 м, в кількості 4 шт. 
Стягнути з  ОСОБА_2 (іпн  НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3  (іпн  НОМЕР_2 ) в рівних частинах на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок (по 352 грн 40 коп. з кожного), витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 3003 (три тисячі три) гривні (по 1501 грн 50 коп. з кожного), судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок (по 528 грн 60 коп. з кожного).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко