ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 вересня 2020 року           справа №200/257/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Компанієць І.Д., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю позивача - ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (повний текст складено 09 червня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/257/20-а (суддя І інстанції - Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Інформаційні судові системи" про визнання протиправними дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій, -

                                                              У С Т А Н О В И В:

09 січня 2020 року ОСОБА_1  (надалі за текстом рішення позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державного підприємства "Інформаційні судові системи" (надалі за текстом рішення відповідач), в якому просив визнати протиправними дії підприємства щодо обмеження доступу до судових рішень  на підставі постанови про недопустимість розголошення  відомостей  досудового розслідування від 28.10.2019, постановленою слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б. та зобов`язати підприємство утриматись від обмеження доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень на підставі постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування  від 28.10.2019, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань   Козловим М.Б .
В наданому позові позивач зазначив, що протиправними діями відповідача порушено права позивача на доступ до судових рішень та їх відтворення, що визначені ст.ст. 2, 6 Закону України "Про доступ до судових рішень". В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень стали недоступними до перегляду раніше оприлюднені судові рішення, ухвалені в межах кримінального провадження №620190000000000945, досудове розслідування яких здійснюється Державним бюро розслідувань. З відповіді підприємства від 18.11.2019 позивачу стало відомо, що загальний та повний доступ до матеріалів кримінального провадження обмежено на підставі постанови від 28.10.2019  про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань  Козловим М.Б. Позивач вважає, що ухвали слідчих суддів не є матеріалами кримінального провадження, а тому вказівки слідчих щодо обмеження доступу до них не підлягають  виконанню.
Позивач зазначив, що  обмеження доступу до судових рішень вчинено відповідачем  із порушенням Закону України "Про доступ до судових рішень", оскільки жодна з ухвал, до яких відповідач обмежив доступ, не входить до визначеного  в ч. 4 ст. 4 цього Закону  переліку ухвал, доступ до яких може бути обмежений. Крім цього, як зазначив  позивач,  слідчими суддями не ухвалювалося рішень щодо розгляду  відповідних справ у закритому  судовому засіданні. Позивач зауважив на тому, що Кримінально-процесуальним кодексом України не передбачено повноважень слідчого на обмеження доступу до судових рішень, слідчий не має повноважень процесуальними рішеннями  змінювати положення Закону України "Про доступ до судових рішень".  
Згідно з викладеним в позові, оскільки  судові рішення, наведені в позовній заяві  ухвалювалися у відкритих судових засіданнях, проте без виклику зацікавлених осіб та у строки, що унеможливлювали присутність громадськості під час їх проголошення, обмеження доступу до них,  крім порушення чинного національного законодавства, є порушенням вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та  її основоположних свобод.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 200/257/20-а у задоволенні позову - відмовлено.  
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що відповідачем незаконно, в порушення приписів статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон), обмежено доступ до певних судових рішень, розміщених в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, саме відповідач мав довести, що постанова слідчого від 28.10.2019 прийнята в межах компетенції згідно з законом. Відповідачем законності цієї постанови доведено не було. Відповідно до статті 303 КПК України не передбачена можливість оскарження такої постанови слідчого, а тому адміністративний суд зобов`язаний дати оцінку законності такої постанови саме при розгляді цієї справи. Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які не були доведені у встановленому законом порядку, та обґрунтував цими обставинами своє рішення, яке у зв`язку з цим є незаконним і необгрунтованим. Постанова слідчого не передбачена жодним приписом законодавства як підстава для обмеження доступу до судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому така постанова не може бути підставою для вчинення відповідачем оскаржуваних дій, і надання оцінки законності такої постанови дійсно не має значення для справи. На думку позивача суд не мав права обґрунтовувати цією постановою рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач підтримав доводи апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла   наступного висновку.  
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 1983 р.н., за даними паспорту зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність у складі адвокатського об`єднання  "Головань та партнери", що підтверджується відомостями сайту Національної асоціації адвокатів України (web-сторінка https://erau.unba.org.ua/profile/19418).
Відповідач, Державне підприємство "Інформаційні судові системи", віднесено до сфери управління Державної судової адміністрації України, є адміністратором Єдиної судової інформаційної системи.
Листами  від 18.11.2019 (вих. № 5446/0/2-19 вих.) та 28.11.2019 (вих. № 5654/0/2-19 вих.) відповідач  повідомив АО  "Головань та партнери" про те, що доступ  до матеріалів  кримінального провадження  № 62019000000000945 від 27.06.2019,  в рамках якого прийняті судові рішення, обмежено на підставі постанови  про недопустимість  розголошення відомостей досудового розслідування  від 28.10.2019, постановленої слідчим третього слідчого відділу  Першого управління організації  досудових розслідувань  (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності  та корупції) Державного бюро розслідувань  Козловим М.Б. Зазначеним листом підприємство відповідача також повідомило АО "Головань та партнери"  про відсутність можливості надання інформації щодо судових рішень, прийнятих в межах кримінального провадження № 62019000000000945 від 27.06.2019, а також надати будь-які документи  без відповідного дозволу, оскільки вони  містять відомості досудового розслідування. 
27.11.2019 АО "Головань та партнери" надано до відповідача скаргу, в якій заявник наполягав на протиправності дій підприємства щодо обмеження доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень до 11 судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні № 62019000000000945, досудове розслідування якого здійснює Державне бюро розслідувань, що були розміщенні за посиланнями http://reyestr.court.gov.ua/Review/83972033, http://reyestr.court.gov.ua/Review/83972117, http://reyestr.court.gov.ua/Review/83972118, http://reyestr.court.gov.ua/Review/84754202, http://reyestr.court.gov.ua/Review/84754203, http://reyestr.court.gov.ua/Review/84754168, http://reyestr.court.gov.ua/Review/84754170, http://reyestr.court.gov.ua/Review/845042804, http://reyestr.court.gov.ua/Review/585157112, http://reyestr.court.gov.ua/Review/85157163, http://reyestr.court.gov.ua/Review/85157165.  Наведені судові рішення стосуються надання тимчасового дозволу до речей та документів, проведення обшуків.
Листом від 10.12.2019 (вих. № 5818/0/2-19 вих.) відповідач знов повідомив позивача про обмеження доступу до судових рішень в межах кримінального провадження № 62019000000000945 на підставі постанови  про недопустимість  розголошення відомостей досудового розслідування  від 28.10.2019.
06.12.2019 АО "Головань та партнери" надано відповідачу скаргу, в якій зазначено про  обмеження доступу до судових рішень в межах кримінальних проваджень №  62019000000000945 та № 62019000000001219.
Постановою  про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019  обмежено повний та загальний доступ користувачів Єдиного державного реєстру судових рішень, винесених у  кримінальному провадженні, відомості про яке 27.06.2019 внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 62019000000000945. Наведену постанову вмотивовано тим, що наявна в отриманих органами слідства ухвалах слідчих суддів  інформація підлягає захисту від розголошення, її оприлюднення зашкодить належному розслідуванню та збиранню доказів в межах кримінального провадження. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відносини  щодо забезпечення  доступу до судових  рішень (рішень,  судових наказів,  постанов,  вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень"  22 грудня 2005 року   N 3262-IV. 
Частиною 2 статті 2 цього Закону передбачено, що всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше  наступного  дня  після  їх виготовлення  і підписання,  крім  ухвал  про  арешт майна та тимчасовий   доступ   до   речей  та документів у кримінальних  провадженнях,   які  підлягають  оприлюдненню  не  раніше  дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в  друкованих  виданнях із додержанням вимог цього Закону.
Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує  ведення  Єдиного державного реєстру судових рішень.   Єдиний  державний реєстр судових рішень  є автоматизованою  системою  збирання,  зберігання,  захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Порядок   ведення  Реєстру  затверджується  Вищою  радою правосуддя. (ст. 3 Закону).
Загальні засади доступу до судових рішень визначені статтею 4 цього Закону, згідно якої  судові  рішення, внесені до  Реєстру, є  відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний  доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади  України  забезпечується  з  дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для  реалізації права доступу до судових рішень,  внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості  пошуку,  перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Обмеження   права   вільного   користування   офіційним веб-порталом   судової   влади   України  допускається  настільки, наскільки  це  необхідно  для  захисту інформації, яка за рішенням суду  щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення. 
Судом встановлено, що на виконання постанови від 28.10.2019 про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань   Козловим М.Б. ,  відповідачем обмежено до перегляду судові рішення, ухвалені в межах кримінального провадження № 62019000000000945.
Під час надання судом оцінки дій відповідача щодо здійснення обмеження повного та загального доступу користувачів Єдиного державного реєстру судових рішень, винесених в межах кримінального провадження № 62019000000000945, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок та підстави прийняття  процесуальних рішень слідчими в межах здійснення досудового розслідування  у кримінальних справах визначені Кримінальним процесуальним кодексом України.
Частиною 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до статті 110 Кримінального процесуального кодексу України рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, є процесуальними рішеннями. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Частинами 6 та 7 цієї статті передбачено, що постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.  Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.
Згідно з пп. 5 частини 1 статті 3 Кримінально-процесуального  кодексу України  досудовим розслідуванням є  стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
Відповідно до статті 222 Кримінально-процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Із врахуванням змісту наведених вище положень Кримінального процесуального кодексу України, якими передбачено обов`язковість виконання постанов слідчого до виконання,  відповідач, отримавши постанову про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування  від 28.10.2019  мав її виконати.
Колегія суддів не приймає доводи позивача щодо незаконності постанови слідчого Державного бюро розслідування від 28.10.2019, оскільки  надання оцінки такої постанови не входить до компетенції суду адміністративної юрисдикції. На час розгляду справи докази скасування постанови від 28.10.2019 в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів вважає помилковим висновок позивача про те, що відповідач  з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України мав довести, що постанова слідчого від 28.10.2019 прийнята в межах компетенції згідно з законом.
Між тим, частина 2 статті 77  КАС України передбачає обов`язок суб`єкта владних повноважень, відповідача по справі, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, а ні правомірність інших рішень, які відповідачем  не приймались.
Згідно частини 4 статті  9  КАС України    суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
З урахуванням приписів частини 4 статті  9  КАС України, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що адміністративний суд може збирати з власної ініціативи докази лише для ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
            Витребування судом постанови слідчого Державного бюро розслідування від 28.10.2019 не можна вважати як дії суду спрямовані на обґрунтування позиції суб`єкта владних та як висновок використання судом процесуальних інструментів усупереч завданням адміністративного судочинства та порушення права на справедливий суд, встановленого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як зазначає позивач.
Висновок позивача щодо незаконності  і необгрунтованості рішення суду першої інстанції з огляду на не вирішення питання про законність постанови слідчого Державного бюро розслідування від 28.10.2019 колегія суддів вважає необґрунтованим. Приписами, а ні  КАС, а ні КПК України, не передбачено право суду адміністративно юрисдикції визнавати незаконним рішення прийняті в рамках кримінального провадження та як наслідок визнавати дії суб`єкта владних повноважень, на виконання вказаних рішень, неправомірними і більш того зобов`язати суб`єкт владних повноважень не виконувати вказані рішення.
Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рякіб Бірюков проти Росії» (рішення від 17 січня 2008 року, п. 43-45) колегія суддів вважає помилковим з огляду на те, що Судом надавалась оцінка відсутності у громадськості отримати інформацію мотиви, якими районний суд обґрунтовував своє рішення,  оскільки мотиви, які б давали зрозуміти підстави для відмови у задоволенні позову заявника, не були доступні громадськості. Зазначеним рішенням Суд не надавав оцінку щодо можливості, передбаченої законом, виконання або невиконання постанов слідчого іншими суб`єктами правовідносин, яких вона стосується.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32), зокрема у п.58 рішення у справі Seryavin та інші проти України від 10.02.2010, 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, п.29).
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 200/257/20-а - залишити без задоволення.              
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 200/257/20-а - залишити без змін.                    
Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    І.Д. Компанієць

                                                                                                              І.В.Сіваченко