П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2136/20	

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Дата і місце ухвалення: 18.06.2020р., м.Миколаїв
               П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого – судді :   Бойка А.В.,
                                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                                        Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», в якому просила суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача у виконавчому провадженні №61822385, що вбачається у не вчиненні виконавчих дій, спрямованих на зняття виконавцем арешту з рахунку, що призначений для виплати заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду  від 18 червня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. щодо не зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299.
Скасовано постанову від 14.04.2020р. ВП №61822385 про арешт коштів ОСОБА_1 в частині арешту на рахунку № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ  «ПриватБанк», МФО 305299.
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн., сплачений квитанцією №0.0.1725535486.1 від 03.06.2020 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 13.07.2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення від 18.06.2020 року з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що в постанові про арешт коштів від 14.04.2020р. ВП №61822385 приватним виконавцем визначено банківським установам, які виконуватимуть вказану постанову, порядок її виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту  на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється зарахування соціальної допомоги чи пенсії. Наказом Міністерства фінансів України №758 від 22.06.2012 року «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» на Банк покладено обов`язок  повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання. У зв`язку з прийняттям АТ КБ «ПриватБанк» постанови про арешт коштів боржника, рахунок № НОМЕР_1 , на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання  або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. 
Також, апелянт посилається на те, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підставою для зняття виконавцем арешту з майна (коштів) боржника надходження документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення  на такі кошти заборонено законом. Однак, жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_1 , заборонено звертати стягнення, від банківських установ  не надходило.
Посилається апелянт і на те, що інформацію про рахунок, який призначений виключно  для заробітної плати, необхідно зазначати безпосередньо в договорі між Банком та боржником. Крім того, кошти, зараховані на рахунок отримувача, є вкладом, а не заробітною платою, пенсією, соціальною виплатою тощо.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що разом із відзивом  на позовну заяву ОСОБА_1 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було подано заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду. Судом першої інстанції вказане клопотання належним чином не розглянуто.
Крім того, апелянт зазначає, що при винесенні судового рішення по справі судом не наведено відповідного обґрунтування щодо необхідності виходу за межі позовних вимог  та чи буде це дійсно необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.04.2020 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. надійшла заява ТОВ «Алекскредит» про відкриття виконавчого провадження  з примусового виконання виконавчого напису №6570, виданого 04.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 17 480,00 грн. У поданій заяві заявник (стягувач) просив накласти арешт на грошові кошти на банківських рахунках боржника у межах суми заборгованості.
14.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61822385 про примусове виконання виконавчого напису №6570, виданого 04.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 17 480,00 грн.
Того ж дня відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61822385, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться в наступних банківських установах: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УніверсалБанк», «ОТП Банк», ГУ АТ Ощадбанк, АТ «Укрсиббанк», АТ «Альфа Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль».
21.04.2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. із заявою, в якій повідомила, що картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», призначений для зарахування на нього заробітної плати. 
Листом від 26.05.2020 року №43181 приватний виконавець повідомила позивача, що арешт з рахунку, відкритого на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк», буде знятий у разі надходження від Банку документів, які підтверджуватимуть, що на кошти, які знаходяться на відповідному рахунку, заборонено звертати стягнення. 
Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. щодо зняття арешту з рахунку, що призначений для виплати заробітної плати ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду, в якому також просила зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та їх задоволення виходячи з наступного.
Пунктом 7 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю надано право під час здійснення виконавчого провадження накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з п.1 ч.4 ст.59 Закону підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. 
В усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону №1404).
Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно абз.5 ст.97 Кодексу законів про працю України, яка аналогічна з положеннями ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно частини шостої цієї ж статті, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
З наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.05.2020 року слідує, що рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» відкритий на ім`я ОСОБА_1  для зарахування заробітної плати. 
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2020 року рахунок № НОМЕР_1 обмежений згідно з постановою про накладення арешту ВП №61822385 від 14.04.2020 року.
У постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19 вказано, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року по справі №820/5422/17.
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 14.04.2020р. ВП №61822385 про арешт коштів ОСОБА_1 в частині арешту на рахунку № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ  «ПриватБанк», МФО 305299.
Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на те, що жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_1 , заборонено звертати стягнення, від банківських установ  не надходило, та зазначає, що Верховний Суд у  своїх постановах від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19 та від 29.01.2020 року №820/5422/17 неодноразово висловлював правову позицію, що виокремлення відповідних рахунків належить до повноважень органу державної виконавчої служби.
Надаючи правову оцінку посиланням апелянта на те, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення з даним позовом до суду, передбачений статтею 287 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, частиною 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 КАС України.
Зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися  про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Апелянт стверджує, що про наявність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 14.04.2020р. ВП №61822385 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 було відомо 21.04.2020 року, оскільки саме у вказаний день позивач звернулася до відповідача із заявою  про зняття арешту з рахунку.
Дослідивши зміст наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 від 21.04.2020 року колегією суддів встановлено, що з її змісту не являється за можливе встановити про обізнаність позивача про постанову від 14.04.2020р. ВП №61822385 про арешт коштів боржника. У вказаній заяві позивач повідомляла приватного виконавця про реквізити її рахунку, на який здійснюється зарахування заробітної плати.
Безпосередньо ж про наявність постанови від 14.04.2020р. ВП №61822385 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 дізналася з листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 26.05.2020 року №43181 та вже 03.06.2020 року звернулася з даним позовом до суду, тобто у десятиденний строк, передбачений статтею 287 КАС України.
А відтак, посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду, встановленого процесуальним законодавством, та щодо необхідності застосування наслідків пропуску такого строку (залишення позовної заяви без розгляду), колегія суддів не приймає до уваги.
Також, колегія суддів відхиляє посилання приватного виконавця щодо необґрунтованості виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки таке право надано суду статтею 9 КАС України, реалізація якого має місце у випадку, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи встановлені у даній справі обставини колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права у відповідній частині.
Інші доводи апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни є не суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Бойко А.В.	
Судді	    	Федусик А.Г.    Шевчук О.А.