Ухвала
 
04 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/12606/17
провадження № 61-13007ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання припинення обтяження та зобов`язати вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання припинення обтяження та зобов`язати вчинити дії
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 лютого 2013 року придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша західно-українська лізингова компанія» (далі - «ТзОВ «Перша західно-українська лізингова компанія») через комісійний магазин у місті Києві два транспортних засоби: вантажний сідловий тягач - Е, марки MAN, модель TGA 18.480, номер шасі          НОМЕР_1 , вантажний сідловий тягач - Е, марки MAN, модель TGA 18.480, номер шасі           НОМЕР_2 , та зареєстрував право власності у ВРЕВ Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
 
13 червня 2017 року під час оформлення правочину відносно вказаних транспортних засобів у нотаріуса дізнався, що вони перебувають у заставі та у державному реєстрі обтяжень рухомого майна існує запис про обтяження.
 
Купуючи спірні автомобілі йому надані оригінали документів, що підтверджували відсутність заборони на відчуження, зокрема, протокол загальних зборів учасників ТзОВ «Перша західно-українська лізингова компанія» та довідка, видана ПАТ «Універсал Банк» про повне виконання ТзОВ «Перша західно-українська лізингова компанія» кредитного договору.
 
Крім того позивач вказав, що однією з підстав для задоволення позовних вимог є ліквідація ТзОВ «Перша західно-українська лізингова компанія», тому обтяження рухомого майна вважається припиненим.
 
Він звертався до відповідача з відповідними заявами про припинення дії обтяження, проте вони не були задоволені.
 
На підставі викладеного позивач просив визнати припиненим приватне обтяження рухомого майна, зареєстроване 03 липня 2008 року за № 7502520, боржник - ТзОВ «Перша західно-українська лізингова компанія», обтяжувач - ПАТ «Універсал Банк», зобов`язати ПАТ «Універсал Банк» подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження, зареєстрованого 03 липня 2008 року за № 7502520.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності правових підстав для припинення обтяження та виключення запису про обтяження спірних транспортних засобів, оскільки на момент набуття позивачем цих транспортних засобів відомості про обтяження були включені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а тому позивач не може вважатися добросовісним позивачем.
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання припинення обтяження та зобов`язати вчинити дії повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак