Ухвала
Іменем України 
17 серпня 2020 р.
м. Київ
Справа №554/4115/18
Провадження № 51-3770 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо нього,
встановив:
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна, що є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією   частини майна, що є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_4 у строк покарання період його попереднього ув`язнення з 12.04.2018 року по дату вступу вироку в законну силу, з розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2020 року вищезазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
 
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку. 
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити: обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, що подає скаргу.
 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, а також посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що в силу вимог статей 433, 438 КПК України не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
При цьому, у поданій скарзі не міститься доводів допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судових рішень на підставах, передбачених ст. 438 КПК України, з огляду на точний зміст приписів статей 370, 374, 412, 414, 419 цього Кодексу, а також зважаючи на приписи статей 50, 65 КК України. 
 
Також засуджений не зазначає у  чому саме полягає незаконність та  необґрунтованість ухвали апеляційного суду та які конкретно порушення закону, на  його думку, було допущено цим судом при розгляді даного провадження в  порядку апеляційної процедури. Також ОСОБА_4 не вказав, які доводи його апеляційної скарги і в порушення якої норми закону апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
 
До того ж, порушуючи питання про закриття провадження за ч. 2 ст. 190 КК України, засуджений відповідних доводів, з урахуванням положень ст. 433 КПК України, в обґрунтування обставин, передбачених статями 440, 284 КПК України, у касаційній скарзі не наводить.          
 
Окрім того, вимога до суду касаційної інстанції не повною мірою узгоджуються з положеннями ст.  436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги.
 
Усупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК України засудженим до касаційної скарги не додано копій судових рішень, які ним оскаржуються.
 
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
 
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                          ОСОБА_3