Справа № 161/3825/20 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/817/20  Категорія: 83 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 серпня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К., 
секретар судового засідання - Концевич Я.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук Ірини Олегівни, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від її імені представником  ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2020 року,  

                                          В С Т А Н О В И В : 
10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.01.2016 Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 0308/5439/12, виданого 03.09.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а 09.07.2019  винесено постанову про арешт коштів боржника. Однак, такий арешт було застосовано також до кредитних коштів, що містяться на картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк», які не є власністю боржника, а є власністю банку, які надані їй лише у користування та фактично є правом вимоги зобов`язального характеру. 
Ураховуючи наведене, просила зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт грошових коштів боржника від 09.07.2019  Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О. з грошових коштів (кредиту), що містяться на картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок НОМЕР_1 ; IBAN НОМЕР_2 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2020 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.
Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали. 
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання 17.08.2020 не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення письмового клопотання представника позивача - адвоката Борща Н.М. про відкладення розгляду справи з таких підстав.
Клопотання адвоката не містить конкретизації щодо періоду його відпустки та не містить жодних належних, допустимих та достовірних доказів про перебування у відпустці, що перешкоджає йому прибути у судове засідання 17.08.2020 та у зв`язку із якими обставинами присутність у судовому засіданні сторони позивача має бути обов`язковою у суді апеляційної інстанції.
Визнаючи причини неявки адвоката Борща Н.М. неповажними, суд ураховує положення п.2 ч.1 ст.20, п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також ч.ч.1, 4 ст.17, ч.1 ст.43 та ч.4 ст.45 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України 17.11.2012 року. 
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення рішення суду без змін з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач являється боржником перед КБ «Надра» відповідно до виконавчого документа, виданого судом на підставі судового рішення про стягнення із позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором, на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, у процесі виконання якого накладався арешт на кошти боржника (а.с.5, 7).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
         Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду за захистом прав боржника у виконавчому провадженні шляхом звільнення з-під арешту коштів, які належать їй не на праві власності, а на праві користування.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
За змістом частини 1 статті 59 цього Закону до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту з цього майна може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.
Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.
При цьому божник у виконавчому проваджені не може бути позивачем у позовному провадженні про зняття арешту з майна.
Саме таке роз`яснення міститься у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 (з наступними змінами та доповненнями) та у п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5.
Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). 
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.
Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви, є суб`єктивним тлумаченням скаржником норм матеріального права та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
                                П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від її імені представником  Борщем Назарієм Миколайовичем залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Головуючий - суддя   

Судді