ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 липня 2020 року           справа №200/12652/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.,
за участю:
позивач – не з`явився,
представника відповідача – Груєнка С.Л., на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі  № 200/12652/19-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом  Приватного акціонерного товариства «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ»  до  Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року Приватне акціонерне товариство «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» (далі-позивач, підприємство) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі-відповідач), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 жовтня 2019 року № 000065516 (т.1, а.с. 4-18).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 2 жовтня 2019 року № 000065516. Вирішено питання судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн. на користь позивача (т.2, а.с. 233-237).
Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавств, податковим органом встановлено порушення п.44.1, п.44.6 ст. 44, п.85.2 ст.85, пп.«а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, ст. 3, ст. 4, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.4, п.2.5, п.2.13 ст.2 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704 зі змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 07.06.2010 року № 372, від 08.11.2010 року № 1327, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 731 248 грн., у т.ч. за березень 2019 року в сумі 1 731 248 грн. Вважає, що в ході проведення перевірки встановлено нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарських операцій між ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» та ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН» (т.2, а.с. 243-245). 
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що перед укладенням договору із ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН» та протягом його виконання, позивач проявляв розумну обачливість та перевіряв за допомогою загальнодоступних офіційних джерел інформацію щодо правосуб`єктності контрагента. Відомості стосовно змісту внутрішньої документації чи звітності цього підприємства у ПрАТ «ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» відсутні та не могли бути відомі позивачу за жодних обставин. Вважає, що здійснення господарської діяльності контрагентом, а також дотримання умов ведення такої діяльності, в тому числі подання податкової звітності до контролюючого органу, не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із всіма особливостями господарювання контрагента. Також зазначив, що податкове законодавство не ставить право платника на формування податкових вигод у залежність від наявності документів щодо якості чи технічних характеристик тощо, а тому їх неналежний, на думку податкового органу, зміст чи в окремих випадках ненадання, за умови підтвердження поставки продукції іншими первинними документами, не є підставою для висновку про нездійснення господарських операцій. 
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухав суддю – доповідача, пояснення представника відповідача перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.
Позивач – Приватне акціонерне товариство «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» є юридичною особою, зареєстроване 30.11.1993 року, номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань 1 239 120 0000 000005, ідентифікаційний код 00191721, місцезнаходження: 85721, Донецька область, Волноваський район, селище міського типу Володимирівка, вул. Заводська, будинок 1. Основним видом економічної діяльності позивача є 23.20 – виробництво вогнетривких виробів (т.1, а.с. 174-181). 
З 21 серпня 2019 року по 04 вересня 2019 року посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій області була проведена документальної позапланова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», з питань достовірності формування та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН» за березень 2019 року.
За результатами перевірки 10 вересня 2019 року був складений акт № 96/05-99-14-17/00191721, згідно якого встановлено нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарських операцій ПрАТ «ВАВК» з придбання пресформ у контрагентів-постачальників ТОВ «Сієра Корпорейшин» (т. 1, а.с. 23-46).
У вказаному акті, податковий орган дійшов висновку про порушення ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» п.44.1, п.44.6 ст. 44, п.85.2 ст.85, пп.«а» п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, ст. 3, ст.4, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.4, п.2.5, п.2.13 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704 зі змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 07.06.2010 року № 372, від 08.11.2010 року №1327, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2019 року в сумі 1731248 грн.
20 вересня 2019 року позивачем до фіскального органу було подано заперечення на акт перевірки від 10 вересня 2019 року № 96/05-99-14-17/00191721 (т. 1 а.с. 36-41).
27 вересня 2019 року ГУ ДПС у Донецькій області надано відповідь на вказані заперечення до акту перевірки (т. 1 а.с. 42-46).
02 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 10 вересня 2019 року № 96/05-99-14-17/00191721 прийнято податкове повідомлення-рішення № 000065516 (т.1, а.с. 19).
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним підприємство звернулось до суду з позовом про його скасування.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.
Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Приписами підпункту   14.1.36   пункту   14.1   статті 14 ПК України  встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Також, у відповідності до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
За положеннями ст. ст. 42-44 цього ж Кодексу підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Підприємництво здійснюється на основі в тому числі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.
Як слідує зі ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).
З приписів статті 6 ЦК України  вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
З аналізу викладених норм вбачається, що одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Вирішуючи питання щодо реальності господарських операцій позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
18 березня 2019 року між ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» (покупець) та ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН» (постачальник) укладено договір поставки № Юо-97/19 (т. 1 а.с. 80).
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, постачальник зобов`язується протягом дії цього договору передати (поставити) покупцеві ТМЦ за ціною в асортименті (за номенклатурою) і кількості, які узгоджуються сторонами в накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.
На виконання умов вказаного договору ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН» було складено видаткові накладні:  № № 13,14,15 від 18.03.2019 року, № № 16, 17, 18 від 19.03.2019 року, № № 19,20,21 від 20.03.2019 року, № № 22, 23 від 21.03.2019 року, № № 32,33 від 22.03.2019 року, № № 34,35,36,37 від 25.03.2019 року, № № 38,39,40,41 від 26.03.2019 року, № № 44, 45, 46, 47 від 27.03.2019 року  (т. 1 а.с.83-107).
Про доставку ТМЦ свідчать товарно-транспортні накладні: № 13 від 18.03.2019 року, № 16 від 19.03.2019 року, № 19 від 20.03.2019 року, № 23 від 21.03.2019 року, № 32 від 22.03.2019 року, № 34 від 25.03.2019 року, № 38 від 26.03.2019 року, № 44 від 27.03.2019 року (т. 1 а.с. 136-143).
Розрахунок з боку позивача за поставлені товари за договором поставки підтверджується платіжними дорученнями: №713 від 08.04.2019 року, № 782 від 10.04.2019 року, № 848 від 11.04.2019 року, № 887 від 12.04.2019 року, № 938 від 15.04.2019 року, №  979 від 16.04.2019 року, № 992 від 17.04.2019 року, № 1012 від 19.04.2019 року, № 1055 від 22.04.2019 року, № 1099 від 24.04.2019 року, № 2187 від 06.05.2019 року, № 2257 від 08.05.2019 року, № 2310 від 13.05.2019 року, № 2364 від 15.05.2019 року, № 2568 від 20.05.2019 року, № 2699 від 23.05.2019 року, № 2755 від 24.05.2019 року, № 2795 від 27.05.2019 року, № 2840 від 29.05.2019 року, № 2868 від 30.05.2019 року, № 2905 від 31.05.2019 року, № 148 від 04.07.2019 року, № 3764 від 05.07.2019 року, № 236 від 08.07.2019 року, № 273 від 09.07.2019 року, № 3773 від 10.07.2019 року, № 334 від 11.07.2019 року, № 402 від 12.07.2019 року, № 464 від 16.07.2019 року, № 496 від 17.07.2019 року, № 577 від 19.07.2019 року, № 619 від 22.07.2019 року, № 638 від 23.07.2019 року (т. 1 а.с. 146-172).
Зберігання та використання у власній господарській діяльності товарів за договором поставки № Юо-97/19 підтверджують: прибуткові ордери № № 91, 92, 93 від 18.03.2019 року, № № 94, 95, 96, 97, 98, 99 від 19.03.2019 року, № № 100,101 від 21.03.2019 року, № №102,103 від 22.03.2019 року, № № 104, 105, 106, 107 від 25.03.2019 року, № № 108, 109, 110, 111 від 26.03.2019 року, № № 112, 113, 114, 115 від 27.03.2019 року; вимоги на відпуск запчастин з матеріального складу № 11 від 18.03.2019 року, № 12 від 19.03.2019 року, № 13 від 20.03.2019 року, № 14 від 21.03.2019 року, № 15 від 22.03.2019 року, № 16 від 25.03.2019 року, № 17 від 26.03.2019 року, № 18 від 27.03.2019 року, акт списання отриманих деталей пресформ для використання у виробництві вогнетривів (т.1 а.с. 47-79, а.с. 144).
Також за вказаними господарськими операціями позивачу контрагентами були видані податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.1, а.с. 108-132).
Колегія суддів зазначає, що Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 ПК України.
Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону 996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону 996-XIV, згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частини першої статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до наведеного вище, визначення господарської операції пов`язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України (тут і далі редакція кодексу в період формування позивачем податкового кредиту) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто, не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.
Щодо доводу апелянта про відсутність перевезення (навантаження, розвантаження) та відсутністю даних, що підтверджували б придбання послуг з транспортування у інших суб`єктів господарювання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити факт перевезення та транспортування пресформ підтверджено товарно-транспортними накладними № 13 від 18.03.2019 року, № 16 від 19.03.2019 року, № 19 від 20.03.2019 року, № 23 від 21.03.2019 року, № 32 від 22.03.2019 року, № 34 від 25.03.2019 року, № 38 від 26.03.2019 року, № 44 від 27.03.2019 року, з яких вбачається, що вантажовідправником є ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН», а вантажоодержувачем є ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ». Пункт навантаження: Київська область, Броварський район, с.  Зазим`є, вул. Радгоспна, 3-А. Пункт розвантаження: смт. Володимирівка, вул. Заводська, 1 (т.1, а.с. 136-143).
Отже, апеляційний суд зазначає, що на підтвердження виконання умов договорів поставки товару між позивачем – ПрАТ «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ» та його контрагентом, за умовами якого підприємство надає одержувачу товари та послуги, до суду були надані договори, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, документи, що свідчать про подальше використання придбаного товару та послуг у власній господарській діяльності, які враховуються для визначення суми податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, відповідають вимогам Закону № 996-ХІV, а від так, є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН» у перевіряємий період, а також те, що ці операції спричинили реальні зміни майнового стану позивача.
Водночас, податковий орган, стверджуючи про відсутність у позивача реальних господарських операцій, не заперечує того факту, що внаслідок цих операцій змінився майновий стан позивача - він отримав товар, який в подальшому використовував у власній господарській діяльності. Ці факти подальшого використання позивачем товару взагалі податковий орган не спростовує.
Суд апеляційної інстанції також відхиляє довід податкового органу, щодо кримінальних проваджень відносно посадових осіб ТОВ «СІЄРА КОРПОРЕЙШН», оскільки, а ні на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, а ні станом на час розгляду даної справи інформація стосовно винесення вироку щодо посадових осіб вказаного товариства відсутня. Сам факт наявності кримінального провадження, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04 квітня 2018 року у справі № 808/2519/15.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним податкового обліку.
Вищевказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного суду, що викладені у постановах від 26 червня 2018 року у справі № 826/548/17, від 12 червня 2018 року у справі № 822/2198/17, від 05 червня 2018 року у справі № 2а-1570/6063/12, від 21 серпня 2018 року у справі № 826/17880/15.
Отже, відповідачем, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у встановлених судами документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.
Колегія суддів зазначає, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 813/66/16, від 06 листопада 2018 року у справі № 820/10024/13-а, від 26 лютого 2019 року у справі № 804/1433/16, від 02 квітня 2019 року у справі № 804/1444/14 (реєстраційні номера рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73843802, 77699736, 80235648, 80980117 відповідно).
Апеляційний суд не приймає посилання апелянта на висновки Верховного Суду, по іншим справам, оскільки з обставин даної справи та наданих доказів підтверджується реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, укладений позивачем договір (правочин) відповідає вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.
З огляду на встановлені обставини справи, та викладені норми законодавства апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення від 02 жовтня 2019 року № 000065516.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі  № 200/12652/19-а за позовом  Приватного акціонерного товариства «ВЕЛИКОАНАДОЛЬСЬКИЙ ВОГНЕТРИВКИЙ КОМБІНАТ»  до  Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі  № 200/12652/19-а – залишити без змін.
Повний текст постанови складений та підписаний 20 липня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України, але не менш ніж строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя-доповідач:                                                                      І.В. Геращенко 

Судді:                                                                                          Т.Г. Арабей

А.В. Гайдар