ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 805/4693/15-а
адміністративне провадження № К/9901/14177/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Корум Україна» до Центральної міжрайонної виконавчої дирекції в м. Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Центральної міжрайонної виконавчої дирекції в м. Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Донецького окружного адміністративного суду у складі судді Голошивця І.О. від 17.12.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Чебанова О.О., Сіваченка І.В., Шишова О.О. від 02.03.2016,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У жовтні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Корум Україна» (далі - ПрАТ «Корум Україна», Товариство, позивач) звернулося з позовом до Центральної міжрайонної виконавчої дирекції в м. Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Виконавча дирекція Фонду, відповідач), у якому просило:
-          визнати нечинним рішення відповідача   від 17.03.2015 №3.2-29-550 щодо відмови у сплаті соціальних виплат працівникам ПрАТ «Корум Україна» (далі - спірне рішення);
-          зобов`язати відповідача виконати не вчинені дії щодо сплати соціальних виплат працівникам ПрАТ «Корум Україна». 
2.          У позові наводились аргументи про те, що підприємство переїхало з місця своєї реєстрації та наразі здійснює свою господарську діяльність у м. Кривий Ріг. За даними реєстру страхувальників позивач перебуває на обліку в якості страхувальника у відповідача. Позивачем було направлено на адресу відповідача належним чином оформлені заяви - розрахунки фінансування матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду на загальну суму 206194,39 гривень. 
3.          Однак, у період з 20.07.2014 і по час подання даного позову працівники ПрАТ «Корум Україна» не отримали від фонду соціального страхування виплат по лікарняним листам, хоча, підприємство в цей період надавало податкову звітність до податкового органу та сплачувало єдиний соціальний внесок, частина якого перераховується згідно законодавства до бюджету відповідача для фінансування соціальних виплат.   
4.          За результатами розгляду поданих позивачем заяв-розрахунків відповідач прийняв рішення, яким відмовив у вчиненні дій щодо виплати працівникам Товариства заборгованості по лікарняним листам у зв`язку з тим, що особи, які переміщувалися з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, можуть звернутися за призначенням матеріального забезпечення до робочого органу Фонду за новим місцем проживання.
5.          Позивач вважає, що така відмова відповідача у здійсненні виплат є протиправною і не ґрунтується на вимогах закону. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6.          Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2015, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016, позов задоволено частково. зобов`язано Центральну міжрайонну виконавчу дирекцію Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснити фінансування приватного акціонерного товариства «Корум Україна» матеріальним забезпеченням по соціальним страховим виплатам працівникам ПрАТ «Корум Україна» за заявами-розрахунками в сумі 143 385 (сто сорок три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 64 коп. В решті позовних вимог відмовлено.
7.          Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки позивач здійснює свою господарську діяльність на території, підконтрольній українській владі, й у порядку, встановленому законодавством, звернувся до Фонду із вимогами про сплату матеріального забезпечення за місцем обліку, належним чином оформивши відповідні заявки-розрахунки, у відповідача не виникло заснованих на законі правових підстав для відмови у здійсненні фінансування виплат у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю працівників.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.          Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати і відмовити у позові повністю.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9.          Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, приватне акціонерне товариство «Корум Україна» (зареєстровано за номером ЄДРПОУ 25332714) переїхало з місця своєї реєстрації та наразі здійснює господарську діяльність за адресою: 50057, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Заводська 1 (Жовтневий район), за договором суборенди КЗГО/24-15А від 01.01.2015, є платником податків у бюджет України, що підтверджується Витягом з реєстру платників податку.
10.          Листом № 221 від 14.02.2015 приватне акціонерне товариство «Корум Україна» завернулось до Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з проханням виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності працівникам компанії в розмірі 174 616,01 гривень.
11.          У листі позивач зазначив, що відповідні      заявки-розрахунки були надані в Калінінську міжрайонну виконавчу дирекцію Донецького відділення Фонду, але Фондом вони профінансовані не були.
12.          Виконавчою   дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 17.03.2015 у відповідь на лист приватного акціонерного товариства «Корум Україна» зазначено, що позивача не зареєстровано на підконтрольній території, а тому працівники підприємства не можуть отримати заборгованість по лікарняним листам, для виплати працівникам позивача заборгованості по лікарняним листам працівникам необхідно звернутися за призначення матеріального забезпечення до робочого органу Фонду за новим місцем їх проживання (реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи).
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13.          Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на те, що позивач зареєстрований на території проведення антитерористичної операції і реєстрація зміни місцезнаходження ПрАТ «Корум Україна» у встановленому законом порядку не проведена.
14.          Тому, на переконання скаржника, відсутні визначені законодавством підстави здійснення фінансування страхувальника для надання матеріального забезпечення.
15.          Виконавча дирекція Фонду також посилається на те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством не визначено механізм фінансування страхувальників, місцезнаходженням яких, є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень.
16.          Вищенаведене, як вважає відповідач, залишено поза увагою судів попередніх інстанцій, які, до того ж, під час судового розгляду неповно дослідили обставини справи, у зв`язку з чим ухвалені ними судові рішення є незаконними та необґрунтованими.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17.          Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18.          Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядком фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 22.12.2010 №26 (далі - Закон №1105-XIV, Порядок №26 відповідно, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
19.          Статтею 3 Закону № 1105-XIV визначені принципи соціального страхування, серед яких, зокрема, обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом, а також принцип відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.
20.          Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
21.          Відповідно до частин першої, третьої статті 8 Закону №1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду.
22.          Пунктом 1.1 Положення про відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №13, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 26.06.2001 (далі - Положення №13) передбачено, що відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Автономній Республіці Крим, областях та містах Києві і Севастополі (далі - відділення Фонду) та його робочі органи створюються відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України від 18.01.2001 №2240-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон № 2240-III). Абзацом 3 пункту 1.4 Положення №13 встановлено, що робочі органи відділень Фонду у районах та містах республіканського /Автономної Республіки Крим/ та обласного значення входять до структури органів Фонду.
23.          Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 9 Закону №1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону, а згідно пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1105-XIV - здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах бюджету Фонду, затвердженого Кабінетом Міністрів України, управління майном.
24.          Пунктом 1 частини другої статті 10 Закону № 1105-XVI визначено, що Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.
25.          Згідно з частиною першою статті 19 зазначеного Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
26.          Відповідно до пункту 2 частиною першою статті 16 зазначеного Закону застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
27.          Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XVI встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
28.          Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XVI до завершення заходів, пов`язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та робочих органів його виконавчої дирекції виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та їх робочі органи.
29.          Згідно з частиною першою статті 34 Закону №1105-XVI фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.
30.          Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.
31.          Аналогічна права норма також закріплена у пункті 2 Порядку №26.
32.          До того ж, пунктами 5, 6 вищезазначеного порядку встановлено, що для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 01 січня 2011 року) із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства. Заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення, зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу Фонду.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
33.          Аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що Виконавча дирекція Фонду, відмовляючи позивачу у здійсненні фінансування за поданими ним і належним чином оформленими заявами-розрахунками, діяла неправомірно.
34.          Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого, зокрема, входить і місто Донецьк.
35.          Відповідно до пункту 2 Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 (далі - Порядок №595), у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.
36.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.01.2015 у справі №826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 16.10.2015 визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595.
37.          Постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 №239 у Тимчасовому порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей в абзаці першому пункту 2 виключені слова «або здійснюють не в повному обсязі».
38.          Отже, порядок фінансування Фондом страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам врегульований спеціальним законодавством, а саме - Законом №1105-XIV, а також Порядком №26, якими регламентовано, що при опрацюванні заяви-розрахунку робочі органи Фонду перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
39.          Проте Законом №1105-XIV та Порядком №26 робочим органам Фонду не надано повноважень щодо неприйняття або повернення заяв-розрахунків страхувальників з підстав знаходження (реєстрації) страхувальників-роботодавців у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
40.          Верховний Суд також враховує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
41.          Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
42.          Обраний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Виконавчої дирекції відділення Фонду здійснити фінансування позивача відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.
43.          Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.01.2019 у справі №805/5089/15-а, 22.01.2019 у справі № 805/2909/17-а, від 06.11.2019 у справі №805/5230/15-а.
44.          З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права і дійшли слушного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а тому ухвалені ними судові рішення, в оскаржуваній відповідачем частині, скасуванню не підлягають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
45.          За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46.          Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 КАС України, не виявив неправильного застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.
47.          Крім того, згідно з положеннями частини третьої статті 375 КАС України, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
48.          Оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2016 було зупинене виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2015 та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016, які, як вказано вище є законними і обґрунтованими, не підлягають скасуванню, Верховний Суд вважає за необхідне поновити виконання цих судових рішень.
49.          Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 375 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Центральної міжрайонної виконавчої дирекції в м. Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 - без змін.
Поновити виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2015 та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                                               І.В. Желєзний