ПОСТАНОВА
Іменем України

16 липня 2020 року 
Київ
справа №815/6486/15
адміністративні провадження №К/9901/10954/18 №К/9901/10956/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,       Губської О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції справу №815/6486/15
за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -
за касаційними скаргами урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року (прийняту у складі колегії суддів :головуючого судді Потоцької Н.В., суддів Бжассо Н.В., Бойко О.Я.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року (прийняту у складі колегії суддів: судді - доповідача Косцової І.П. суддів Турецької І.О. Стас Л.В.)            
ВСТАНОВИВ:
І СУТЬ СПОРУ 
1.             ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач - 1, скаржник - 2), управління пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси (далі - УПФУ в Суворовському райони, відповідач -2), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФУ в Одеській області), урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини в якому (далі - Уповноважений, скаржник -1) просить:
- визнати нечинною і скасувати постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження ВП №42619232 від 15 червня 2015 року;
- зобов`язати УПФУ в Суворовському райони, м. Одеси провести перерахунок моєї пенсії згідно з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року по справі № 2-а-12749/08, постановою із внесенням змін колегією суддів Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року по справі № 2-а-12749/08/0570, на виконання рішення Європейського Суду з прав людини "Васильєв та інші проти України", починаючи з 01 листопада 2011 року, по даний час, та надати суду відповідні докази у вигляді довідки про суму заборгованості, чи іншого документу.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало рішення №29266/08, видане 13 лютого 2014 року Європейським судом з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України» де одним із заявників була ОСОБА_1 , заява № 61838/12 від 18 вересня 2012 року. Постановою ВП № 42619232 від 21 березня 2014 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої службі України було відкрите виконавче провадження для виконання рішення №29266/08 винесеного 13 лютого 2014 року Європейським судом з прав людини. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Постановою державного виконавця ВП № 42619232 від 15 червня 2015 року закінчив виконавче провадження у зв`язку із його виконанням у повному обсязі.
3.          Позивачка не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України» щодо неї не виконане у повному обсязі, адже згідно із виконавчим листом їй мали зробити перерахунок пенсії і сплачувати її надалі пожиттєво, адже пенсія є щомісячною довічною виплатою. Відповідно до вказаного рішення суду Пенсійному Фонду України необхідно виконати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року, із внесенням змін колегією суддів Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року. Зазначає, що посилання до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду с прав людини» є неправомочними. На даний час рішення Європейського Суду виконане лише в частині моральної компенсації, рішення національного суду Україною не виконується, рішення Євросуду Пенсійним фондом України ігнорується.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
4.            ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.
5.          Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року у справі №2-а-12749/08 за адміністративний позов ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в м.Торезі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Торезі про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано управління пенсійного фонду України в м.Торезі перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності (основну та додаткову) відповідно до статті 50, частини 4 статті 54, статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 липня 2008 року.
6.          Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року у справі №2-а-12749/08 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року змінено. В абзаці третьому резолютивної частини постанови суду слова «з 01 липня 2008 року» змінити на «з 01 листопада 2006 року». В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року по справі №2-а-12749/08 залишено без змін.
7.          Рішенням Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року у справі «Васильєв та інші проти України» (в тому числі і заява позивачки №61838/12 від 18 вересня 2012 року) визнано порушення пункту першого статі 6 Конвенції та статті 1 протоколу до Конвенції, статті 13 Конвенції. В даному рішенні зазначено, що держава-відповідач протягом трьох місяців має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватися заявникам на ці суми, ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу: зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточної виплати на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
8.           21 квітня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42619232 з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України» №29266/08 від 13 лютого 2014 року.
9.          Відповідно до довідки про направлення до регіональних штабів з питань соціального забезпечення громадян України від 06 серпня 2014 року №488, яка видана начальником групи управління транзитного пункту зустрічі внутрішньо переміщених осіб Донецької області (м. Красноармійськ) майором служби цивільного захисту Бєлінським О .Г. , ОСОБА_1 . направлено до м. Одеси.
10.          Відповідно до довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 20 жовтня 2014 року №5111/317 ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до АДРЕСА_1.
11.           20 травня 2015 року, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до АДРЕСА_1, Відділом примусового виконання рішень направлено до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області вимогу державного виконавця №682/11-В, в якій зазначено: з метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача, управлінню Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області у триденний строк з моменту отримання даної вимоги, повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, стягувача та урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про повне чи часткове виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року, із внесенням змін колегією суддів Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2009 року, з наданням підтверджуючих документів та зазначенням перерахунку.
12.           15 червня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим М.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №42619232 з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України» №29266/08 від 13 лютого 2014 року.
13.          Вказаною постановою встановлено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням № 5901 від 16 грудня 2014 у розмірі 38142,74 грн. (еквівалент 2000 евро) та платіжним дорученням № 153 від 13 січня 2015 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 658,95 грн. Відповідно до листа Управління пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 09 червня 2015 року № 5402/07 за матеріалами електронної пенсійної справи заборгованість за виплатами по рішенню суду відсутня. Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03 жовтня 2014 року № 43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов`язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01 грудня 2008 року, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав». У рішенні у справі «Великода проти України» викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства.
14.           17 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області, в якій просила виконати рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року про виконання рішення національного суду, а саме: постанови Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року, із внесенням змін колегією суддів Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2009 року, яка не виконується з 01 листопада 2011 року.
15.          Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області листом від 25 червня 2015 року повідомило позивачку, що згідно резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року по справі № 2-а-12749/08 та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2009 року по справі № 2-а-12749/08/0570 судом зобов`язано здійснити перерахунок пенсії по інвалідності управління ПФУ в м. Торезі. Оскільки, боржником по справі є управління ПФУ в м. Торезі Донецької області, а не управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області, управління не має законних підстав для виконання рішення суду. Згідно електронної пенсійної справи, яка надійшла до управління з управління ПФУ в м.Торез Донецької області було проведено нарахування та виплата пенсії за даним рішенням суду управлінням Пенсійного фонду України м. Торез Донецької області в сумі 6860,00 грн. по 31 жовтня 2011 року. З 01 листопада 2011 року розмір пенсії обчислювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 06 липня 2011. За матеріалами електронної пенсійної справи заборгованість за виплатами по рішенню суду відсутня.
ІІІ ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16.          Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанову про закриття виконавчого провадження відповідачем винесено неправомірно та передчасно, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
17.          Суд першої інстанції дійшов до висновку, що державний виконавець дійшов передчасного висновку, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки Європейським судом у справі «Великода проти України» розглядався позов заявниці зі скаргами на те, що починаючи з 01 листопада 2011 року розмір її пенсії було зменшено, не зважаючи на рішення суду від 19 січня 2010 року (рішення Єнакіївського міського суду від 20 лютого 2012 року), тобто у вказаному рішенні зовсім інші обставини справи, ніж у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України» №29266/08 від 13 лютого 2014 року.
18.          Крім того суд зазначив, що Рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» щодо рішень, які винесені національними судами відповідно до яких заявники мають право на різні суми відшкодування або на вчинення певних дій на їхню користь, встановлено, що держава-відповідач протягом трьох місяців має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватися заявникам на ці суми, ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу.
19.          Таким чином, позивачу згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року у справі «Васильєв та інші проти України» управлінням пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси повинно довічно сплачуватись пенсія за віком, яка встановлена та перерахована відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року (внесено зміни колегією судів Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2009 року).
20.          Щодо позовних вимог про зобов`язання УПФУ в Суворовському районі м. Одеси провести перерахунок її пенсії згідно з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року та постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року  на виконання рішення Європейського Суду з прав людини "Васильєв та інші проти України", починаючи з 01 листопада 2011 року по даний час, суд зазначив, що ця вимога є похідною від попередньої та має бути виконана у випадку відновлення виконавчого провадження.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ) 
21.           11 квітня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року, в якій третя особа просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
22.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник-1 посилається на те, що справедлива сатисфакція та пеня за несвоєчасне виконання рішення національного суду виплачені позивачу, заборгованість за виплатами по рішенню суду також відсутня. Так, позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії з 01 листопада 2006 року по 31 жовтня 2011 року в сумі 274931,08 грн. щодо подальшого виконання рішення національного суду скаржник зазначає, що у зв`язку зі змінами в законодавстві пенсія позивача від дати набрання чинності цими змінами підлягає перерахунку у відповідності до встановлених ними приписів. Вказує на помилковість висновків суду апеляційної інстанції про те, що підставою для закриття виконавчого провадження є зміна правової позиції Європейського суду з прав людини, адже підставами для закриття виконавчого провадження є саме фактичне виконання рішення Європейського суду у повному обсязі. Також вказує на суперечність висновків суду щодо необхідності виконання рішення національного суду до 03 червня 2014 року (дати прийняття рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України») статтям 1, 8, 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
23.          Позивачем до Суду надано заперечення на касаційну скаргу, в обґрунтування яких останній послався на безпідставність доводів касаційної скарги. Позивач зазначає, що ним була отримана сатисфакція та пеня за несвоєчасну виплату справедливої сатисфакції, проте вважає, що рішення національного суду не виконано у повному обсязі. Позивач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
24.           21 квітня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року, в якій відповідач просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Касаційна скарга скаржника-2 вмотивована аналогічними підставами, наведеними в обґрунтування касаційної скарги скаржника-1.
25.          Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
26.          Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
27.          А згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
28.          Порядок виконання рішень ЄСПЛ регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV (далі - Закон №3477-IV), Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені Законом.
29.          Згідно із приписами статті 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
30.          Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
31.          Відповідно до положень пункту 9 частини 2 статті 17 Закону №606-XIV, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: рішення Європейського Суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».
32.          Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
33.          Згідно зі статтею 2 Закону №3477-IV, рішення Європейського Суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
34.          Відповідно до приписів статті 5 Закону №3477-IV, протягом 10-ти днів від дня одержання повідомлення про набуття рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад рішення стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб`єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.
35.          Разом з тим, відповідно до статті 7 Закону №3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження. Неподання Стягувачем заяви про виплату відшкодування не є перешкодою для виконання Рішення.
36.          За приписами частини 1, 2 статті 8 виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.
37.          У відповідності до частин 2, 3 статті 10 Закону №3477-IV, додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.
38.          Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.
39.          Статтею 11 Закону №3477-IV також визначено певні дії Державної виконавчої служби щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, а саме, протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва (ч. 1).
40.          Контроль же за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва (ч. 2).
41.          Органом представництва, відповідальним за координацію виконання рішень ЄСПЛ, відповідно до Постанови КМУ №784 від 31 травня 2006 року «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», визнано Міністерство юстиції України, а саме: Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини та його Секретаріат.
42.          Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII, в редакції, чинній на час ухвалення рішення відносно позивача національним судом): пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.                               
43.          Стаття 63 Закону №796-XII визначала, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.
44.          Законом України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
45.          На виконання положень вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06 липня 11року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23 липня 11р.
46.          Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 11 року норми п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.
47.          Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 12 року №З-рп/2012 у справі за конституційним поданням Правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України було розтлумачено, що Кабінетом Міністрів України врегульовано порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
48.          Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року             №4282-VI передбачено, що норми i положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» <…> застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 piк.
49.          Згідно пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.12р. №5515-ІV у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» <…> застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
50.            08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).
51.           Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
52.           Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
53.           Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
54.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
55.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
56.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
57.           15 червня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим М.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №42619232 з виконання рішення Європейського суду з прав людини  у справі "Васильєв та інші проти України" №29266/08 від 13 лютого 2014 року.
58.          Підставою для закінчення виконавчого провадження слугувала та обставина, що рішення суду фактично виконано в повному обсязі - грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням №5901 від 16.12.2014 у розмірі 38 142,74 грн. (еквівалент 2 000 євро) та платіжним дорученням №153 від 13.01.2015 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 658,95 грн., а згідно листа Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 09 червня 2015 року №5402/07, за матеріалами електронної пенсійної справи заборгованість за виплатами по рішенню суду відсутня, позивачці було здійснено перерахунок та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 50, частини 4 статті 54, статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з 01 листопада 2006 року до 31 листопада 2011 року у сумі 274 930,08 грн. 
59.          Наведені обставини спростовують висновки суду апеляційної інстанції про те, що підставою для закриття виконавчого провадження стосовно позивача слугували обставини зміни правової позиції Європейського Суду з прав людини з аналогічних спорів.
60.          Наведення державним виконавцем в оскаржуваній постанові висновків Європейського суду з прав людини, зроблених у справі «Великода проти України»,             обумовлено посиланням на вказані обставини Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини у листі від  03 жовтня 2014 року №43500-0-61-14/12.0.1, посилання на який здійснив державний виконавець при винесенні спірної постанови.
61.          Суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли висновку, що позивачу згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року у справі "Васильєв та інші проти України" повинна довічно сплачуватись пенсія за віком, яка встановлена та перерахована відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року та постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року.
62.          Колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими з огляду на наступне.
63.          Аналіз норм діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави дійти висновку, що оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону №796-XII підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від №2857-VI від 28 грудня 2010 року та постанови №745.
64.          Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовим рішенням.
65.          Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року у справі №21-317а15, у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2018 року у справі №522/5744/17, а також у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі №815/6985/15. У вказаних постановах Суди, здійснивши аналіз положень Закону №796-XII, Закону України від 14 червня 2011 року №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", постанови №745, зазначили, що з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону №796-XII, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
66.          Зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини виплати на користь позивача справедливої сатисфакції, пені за прострочення виконання судового рішення, а також здійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2008 року та постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року від 01 листопада 2006 року по 31 жовтня 2011 року, колегія суддів вважає помилковими висновки судів щодо невиконання рішення Європейського суду у справі «Васильєв та інші проти України» в частині, що стосується позивача.
67.          Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в ухвалі від 03 червня 2014 року про оголошення заяви ОСОБА_4 неприйнятною Європейський суд з прав людини зазначив, що <…> законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява №17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia), заява №75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів. Щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавства, Суд констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав <…>.
68.          З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про невиконання рішення суду щодо ОСОБА_1 та, як наслідок, протиправність спірної в цій справі постанови про закінчення виконавчого провадження.
69.          У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
70.          Згідно з частини 1 та 2 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
71.          З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме положень Закону №3477-IV, та незастосування таких нормативно-правових актів, як Закон №796-XII, Закон України від 14 червня 2011року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».
72.          З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Судові витрати
73.          Скаржник - 2 просить здійснити розподіл судових витрат.
74.          За змістом статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
75.          Відповідно до частини першої статті 132 цього Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
76.          Порядок розподілу судових витрат встановлений статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
77.          Згідно частини першої наведеної статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..
78.          Разом з тим, відповідно до частини другої цієї ж статті, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
79.          Отже, правила розподілу судових витрат відрізняються залежно від суб`єктного складу осіб, які беруть участь у справі.
80.          Відповідачу, який є суб`єктом владних повноважень, не компенсуються витрати, в т.ч., пов`язані зі сплатою судового збору, крім зазначених витрат на доказування, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.
81.          Враховуючи те, що відповідачем було сплачено лише 584 гривні 64 копійки судового збору за подання касаційної скарги та 1339 гривень 80 копійок за подання апеляційної скарги та не здійснювалось інших витрат, пов`язаних із залученням свідків та/або проведенням судових експертиз, - суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для компенсації йому, як суб`єкту владних повноважень судових витрат та, як наслідок, для ухвалення додаткового рішення у даній справі.
Керуючись статтями 139, 341,             344,             349-354,             356,             359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційні скарги Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року - скасувати.
Ухвалити у справі №815/6486/15 нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується. 

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська,
Судді Верховного Суду