ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1036/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляна Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.          

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Чернігівській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 до сплати 11016,72 грн. єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2020 року №Ф-1090-50;
- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2020 року №Ф-1090-50.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, водночас не зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки є пенсіонером за віком. Крім того, що між ОСОБА_1 та відповідачем не укладалось жодного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а помилкове подання ним звіту не свідчить про добровільну участь у системі страхування.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року даний позов задоволено в повному обсязі.
При цьому, суд виходив з того, що враховуючи статус позивача, як пенсіонера, який отримує пенсію за віком, він може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, обставин чого у справі не встановлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або інвалідами, підлягають сплаті на загальних підставах та не скасовуються. Позивачем самостійно визначено суму єдиного соціального внеску у розмірі 11016,72 грн., при цьому він як страхувальник є відповідальним за правильність заповнення звіту. Враховуючи те, що позивачем подано звіт 05 січня 2020 року, у нього був час до 10 лютого 2020 року для подання уточнюючого звіту з нульовими показниками. На дату формування вимоги за позивачем обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, де зазначено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та пенсіонером за віком, тому вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску відповідно до приписів ч. 4 статті 4 він України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Вказано, що як пенсіонер він може бути платником єдиного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, однак відповідну заяву до контролюючого органу він не подавав, договір про добровільну участь - не укладав.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 14 березня 1996 року, запис від 26 квітня 2005 року № 2 061 017 0000 000166, дата взяття на облік - 14 березня 1996 року, перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року (а.с.12-13,32-33).
Відповідно до пенсійного посвідчення від 12 червня 2014 року НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, та протоколу призначення пенсії від 03 квітня 2013 року №506452 позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком довічно (а.с.6,47).
Як зазначив відповідач у відзиві на позов, у реєстрі страхувальників щодо позивача наявна позначка «фізична особа - пенсіонер», дата встановлення якої - 29 вересня 2012 року.
05 січня 2020 року позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік (форма №Д5 (річна) з Таблицею 1. Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік, який відповідно до квитанції №2 прийнято відповідачем 08 січня 2020 року (а.с.36-38).
У зазначеному звіті позивачем самостійно визначена сума доходу, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, але не менше за розмір мінімальної заробітної плати, яка складає 50076,00 грн. (січень - грудень 2019 року - по 4173,00 грн.); розмір єдиного внеску - 22%, а також усього до сплати 11016,72 грн. (січень - грудень 2019 року - по 918,06 грн.) (а.с.37).
Станом на 31 січня 2020 року за позивачем рахувалась переплата у сумі 3125,52 грн. за платежем 71040000 (єдиний соціальний внесок), а після подання позивачем звіту на суму 11016,72 грн. 10 лютого 2020 року утворилась недоїмка у сумі 7891,20 грн. (а.с.14,34-35).
14 лютого 2020 року позивачем подано до податкового органу заяву про недійсність помилково поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік, оскільки він є пенсіонером і не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок; просив скасувати нараховану суму 11016,72 грн. (а.с.8).
Листом від 04 березня 2020 року №8300/6/99-00-04-06-01-06 повідомлено позивачу, що у нього відсутній обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. При цьому позивачем подано звіт за 2019 рік, в якому самостійно визначено базу нарахування та суму сплати єдиного внеску. Оскільки у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску його сплата здійснюється на загальних підставах, то відсутні підстави для скасування самостійно визначених позивачем зобов`язань у звіті за 2019 рік (а.с.9-11).
12 березня 2020 року ГУ ДПС у Чернігівській області сформовано вимогу №Ф-1090-50 про сплату боргу (недоїмки) станом на 29 лютого 2020 року по єдиному внеску в сумі 7891,20 грн. (а.с.7). 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Пунктом 2 ч.1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами ч.4 статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічні за змістом положення відображені у пункті 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20 квітня 2015 року, та у пункті 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14 квітня 2015 року.
Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції №, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу. 
Відповідно до пункту 6 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, зокрема, вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску, однак такі фізичні особи-підприємці звільняються від його сплати. якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року у справі №805/2195/17-а.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у частині 3 статті 10 Закону №2464-VI, а саме: особи, зазначені у частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.
З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений  Інструкцією №449.
Таким чином, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладений договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи, що позивач є пенсіонером, який отримує пенсію за віком, то він може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Проте, підтвердження того, що такий договір існує, в матеріалах справи відсутнє, Відповідний договір щодо добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування між позивачем та відповідачем не укладався.
Водночас, подання особою «Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та не створює для пенсіонера жодних обов`язків перед фіскальним органом.
Отже, подання особою звітності про нарахування єдиного внеску не є визначальним для прийняття податкової вимоги, оскільки добровільна участь у сплаті єдиного внеску підтверджується не шляхом подання звітності, а шляхом укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та сплати коштів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2020 року у справі №806/1503/16.
Відтак, прийняття податковим органом вимоги про сплату недоїмки направлене на примусове в подальшому стягнення єдиного соціального внеску, що суперечить вищенаведеним приписам  Закону №2464-VI та є порушенням прав позивача.
Окремо слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із заявою про недійсність помилково поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік, оскільки він є пенсіонером і не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок. У вказаній заяві позивач просив скасувати нараховану суму недоїмки 11016,72 грн. (а.с.8).
Проте відповідачем повідомлено, що у позивача дійсно відсутній обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Однак, позивачем подано звіт за 2019 рік, в якому самостійно визначено базу нарахування та суму сплати єдиного внеску, тому відсутні підстави для скасування самостійно визначених позивачем зобов`язань у звіті за 2019 рік (а.с.9-11).
При цьому, Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435, не передбачено виправлення помилки у звіті щодо нарахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування після закінчення звітного періоду, а тому вважає, що позивач не мав можливості самостійно виправити допущену ним помилку.
Таким чином, як вірно вказав суд в оскаржуваному рішенні, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної вимоги діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.
Натомість, в ході судового розгляду справи було встановлено, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як на загальних підставах, так із підстав добровільної участі у загальнообов`язковій системі державного соціального страхування.
З наведеного вбачається, що відповідачем протиправно винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2020 року №Ф-1090-50 без урахування всіх обставин справи, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
          Є.І. Мєзєнцев