Ухвала
Іменем України

25 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 214/3236/19
провадження № 61-11617ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила  поділити майно - автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» GLC 220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , визнавши за відповідачем право власності на автомобіль; стягнути з відповідача на її користь 2/3 вартості вказаного автомобіля в розмірі 1 159 000 грн.
 
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме транспортний засіб «MERSEDES-BENZ» GLC 220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 листопада 2018 року, та заборонити ОСОБА_2 та будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов`язанні з користуванням та розпорядженням майном, а саме - транспортним засобом «MERSEDES-BENZ» GLC 220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , дата реєстрації 22 листопада 2018 року.
 
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою              від 06 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнив. Наклав арешт на майно, а саме - транспортний засіб «MERSEDES-BENZ» GLC 220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , дата реєстрації                               22 листопада 2018 року, який зареєстрований за ОСОБА_2 . ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, пов`язанні з користуванням та розпорядженням майном, а саме - транспортним засобом «MERSEDES-BENZ» GLC 220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , дата реєстрації            22 листопада 2018 року.
 
ОСОБА_6 , який не брав участі у справі, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнив. Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовив.
 
05 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при дослідженні доказів не дав їм належної правової оцінки, не перевірив наявність порушеного права ОСОБА_6 . 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
 
Судом встановлено, що пан ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 листопада 2014 року уклали шлюбний договір. Зазначений договір укладений відповідно до законодавства Королівства Бельгія. Відповідно до шлюбного договору, Пан ОСОБА_2 та пані ОСОБА_1 дійшли наступних домовленостей.
 
Згідно зі статтею 2 шлюбного договору, кожен з подружжя зберігає право власності на будь-яке майно, рухоме і нерухоме, яке належить їй на даний момент і яке вона може набути під час шлюбу в результаті правонаступництва, дарування, спадку або іншим шляхом, як і свої доходи та заощадження.
 
Відповідно до статті 4 шлюбного договору, кожен з подружжя має виключне право на власне майно, відповідно до положень статті 215 Цивільного кодексу Королівства Бельгія.
 
Так, автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» GLC 220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , належав ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автомобіля НОМЕР_3 . Тобто, пан ОСОБА_2 має виключне право власності на автомобіль та право розпоряджатися ним.
 
Крім того, на час накладення арешту, вказаний автомобіль вже належав на праві власності ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 20 квітня 2019 року.
 
Таким чином, апеляційний суд відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову правильно виходив з того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та, постановляючи оскаржувану ухвалу про накладення арешту на рухоме майно та заборону на вчинення будь-яких дій, пов`язаних із користуванням та розпорядженням майном, прийняв до уваги лише інтереси позивача, залишивши поза увагою інтереси інших осіб, права яких порушуються, зокрема, ОСОБА_6 .
 
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновки суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
 
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм права, підстави для її скасування відсутні.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року. 
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко