ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/6032/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 р. у справі № 280/6032/19 (суддя першої інстанції Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя)
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій, в якому просив суд: 
- визнати дії відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії з 01.03.2017 по теперішній час протиправними;
- зобов`язати відповідача здійснити виплату пенсії позивачу згідно пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 р. №418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 р. №713, з 01.03.2017р. по теперішній час без обмежень граничного розміру пенсії, з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 280/6032/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо застосування з 01.03.2017 р. обмежень граничного розміру при виплаті пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 р. №418, з 01.03.2017 р. без обмежень граничного розміру пенсії, з урахуванням проведених виплат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 та ч.3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн. Відповідач підвищував розмір пенсії позивача щороку з 01 березня, при  цьому застосував обмеження, визначене ч.3 ст. 27 Закону № 1058 , ст. 53, ч.3 ст. 85 Закону № 1788. Норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії, а саме: стаття 53, 85 Закону № 1788, стаття 27 Закону № 1058 є чинними,  неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Станом на 01.10.2011 року розмір пенсії позивача не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та становив 4717,04 грн. Законодавець вжив заходів щодо забезпечення особам, розмір пенсії яких на момент набуття Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668 чинності перевищував граничний, рівня пенсійного забезпечення не нижче, ніж до цього, а не наклав мораторій на обмеження розміру раніше призначених пенсій за будь-яких обставин. Розмір пенсії незалежно від часу призначення пенсії, підлягає обмеженню максимальним розміром пенсії встановленим Законом № 3668. Зауважує на порушення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 31.10.1988 р. перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про державній пенсії» (а.с.21), яку з 01.01.1992 р. перераховано відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1778-ХІІ як працівнику льотно-випробного складу цивільної авіації.
У зв`язку із збільшенням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, розпорядженням УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя (правонаступниками якого є Правобережне ОУПФУ м. Запоріжжя та згодом - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) від 20.03.2017 р. №102732 позивачу з 01.03.2017 р. перераховано пенсію та визначено розмір пенсії у сумі 10  917,64 грн., проте розмір пенсії до виплати склав 10  740,00 грн (а.с. 13, 27).
Розпорядженням Правобережного ОУПФУ м. Запоріжжя від 16.04.2018 р. №102732 позивачу з 01.03.2018 р. перераховано пенсію та визначено розмір пенсії у сумі 14964,81 грн., проте розмір пенсії до виплати склав 13 730,00 грн. (а.с.14, 28).
Рішенням Правобережного ОУПФУ м. Запоріжжя від 17.04.2019 №923300102732 позивачу з 01.03.2019 р.  перераховано пенсію та визначено розмір пенсії у сумі 18  674,14 грн., проте розмір пенсії до виплати склав 14 970,00 грн. (а.с.15, 30).
На звернення позивача стосовно обмеження розміру пенсії відповідач надав відповідь від 15.11.2019 №48/К-4, якою повідомив, що пенсія призначена і виплачується відповідно до норм чинного законодавства (а.с.16).
Не погоджуючись із діями відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у 1992 році ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1778-ХІІ мала наступну редакцію: «Пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від прописки», тобто будь-які обмеження граничного розміру пенсії законодавцем не встановлювались.
В редакції Закону від 08.07.2011 № 3668-VI частину третю ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1778-ХІІ викладено в наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, обмежуючи розмір пенсії позивача, відповідач не взяв до уваги норми п. 2 р. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», відповідно до яких обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія  призначена до набрання чинності цим Законом. Якщо, внаслідок прийняття цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Враховуючи, що пенсію позивачу призначено у 1988 році, а перерахунок у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» проведено у 1992 році, дане обмеження на нього не розповсюджуються.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Як передбачено ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Відповідно до спірних правовідносин має застосовуватись виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Право на пенсію за вислугою років, порядок її призначення та перерахунку визначаються відповідно до ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, частиною третьою статті 53, ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII, Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 р. №418.
Згідно з пунктом 7 «в» Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2015 р. №529) у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Отже, законодавством передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач 01.03.2017 року здійснив перерахунок пенсії позивачу, яка станом на момент перерахунку становила 10917,64 грн., проте розмір пенсії до виплати склав 10740,00 грн з урахуванням обмеження встановленого статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VI (далі Закон №3668-VI).
Згідно зі статтею 2 Закону №3668-VI, що набрав чинності 01.10.2011 р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) в тому числі і за Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів зазначає, що посилання пункт 2 розділу ІІ Закону №3668-VI безпідставні, оскільки вказана норма стосується виплат пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI, та розмір якої перевищував встановлений Законом №3668-VI її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.
Таким чином, вказана норма жодним чином не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI, у тому числі і не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Колегія суддів зазначає, що фактично зростання пенсії позивача було зупинено, оскільки не здійснювалось її підвищення і виплата пенсії здійснювалась без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством. Розмір пенсії позивача не було зменшено, а тому будь-які заперечення стосовно звуження обсягу конституційних прав є безпідставними. 
Після того, як максимальний розмір пенсії (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) перевищив розмір пенсії позивача, положення абзацу першого пункту 2 розділу ІІ Закону №3668-VI припинили свою дію відносно пенсії позивача, а тому вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з 01.03.2017 року.
Аналогічна правова позиція у подібних відносинах, висловлена у постановах Верховного Суду від 3 квітня 2018 року у справі № 361/4922/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 359/6255/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання відповідача на порушення строку звернення до суду встановленого ст.122 КАС України безпідставні. У разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно  від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 646/6250/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи неповно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, - 
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 р. у справі № 280/6032/19 – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 23.07.2020р. 
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов