ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2020 р.           Справа№ 910/5446/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Станіка С.Р. 

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 25.08.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 (повний текст рішення підписано 22.06.2020)
у справі №910/5446/20 (суддя Привалов А.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ»
про стягнення 290   558,58 грн
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» (надалі ТОВ «УБМ-ГРУП», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» (надалі - ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ», відповідач) про стягнення 290 558,58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №30/19 від 01.08.2019 в частині повної оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого виникла заборгованість 279   375,94 грн, за прострочення сплати якої додатково нараховані пеня в сумі 9   785,76 грн та 3% річних - 1   396,88 грн.
Відзив на вказану позовну відповідач не подав.
Разом з тим, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідача про визнання недійсними Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 82 від 31.01.2020 та № 83 від 31.01.2020, підписані на виконання договору № 30/19 від 01 серпня 2019 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 відмовлено ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» у прийнятті зустрічної позовної заяви. Зустрічну позовну заяву з додатками повернуто заявнику.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» на користь ТОВ «УБМ-ГРУП» основний борг в сумі 279   375,94 грн, 9   785,76 грн - пені, 1   396,88 грн - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 4   358,40 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі №910/5446/20 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/5446/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 25.08.2020.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 22.06.2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
У судове засідання 25.06.2020 з`явився представник позивача.
Представники відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, скаржник повідомлявся належним чином. Проте, поштовий конверт повернувся з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 Господарського процесуального кодексу України, за змістом частини 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.
Згідно із положеннями частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є:
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3);
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4);
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Проаналізувавши приписи статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів дійшла висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій (відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду) за належною юридичною адресою, яку сам же скаржник зазначив у апеляційній скарзі та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.
При цьому, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 у справі № 910/5446/20 була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.07.2020.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження.
Також, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України сторони, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.
Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наявність у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 та від 12.02.2019 у справі №906/142/18 правової позиції про те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи. Проте, така правова позиція не може бути застосована при розгляді цієї справи, оскільки у вказаних справах мали місце інші фактичні обставини, відмінні від обставин у цій справі. У справах № 752/11896/17, №906/142/18 були відсутні докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток, тобто відповідач не був повідомлений про існування судового провадження щодо нього, про час та місце розгляду справи.
На відміну від обставин справ № 752/11896/17, №906/142/18, у цій справі ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» безумовно було обізнане про існування судового провадження, тому що саме відповідач подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020.
Повідомивши суду як засіб зв`язку поштову адресу, ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» мало вживати заходів, щоб дізнатися про стан провадження за її апеляційною скаргою, стан надходження поштових відправлень.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2020 у справі №904/2584/19.
На переконання колегії суддів сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції за вказаною ним адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну і неправильну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).
Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідача.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Представник позивача у судовому засіданні надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 01.08.2019 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено договір №30/19 (далі - договір), предметом якого є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт на будівельному об`єкті «Реконструкція з прибудовою до будівлі Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» на вул. Лейпцизькій, 11-а у Печерському районі м. Києва» (п. 1.1 договору).
Відповідно до пункту 1.2 договору передбачено, що виконавець надає послуги на будівельному об`єкті баштовим(и) краном(ами), модифікації SMT-55 (далі - БК) в кількості, визначеній в Проектi виконання робіт (далі - ПВР), а замовник організовує надання послуг БК на будівельному об`єкті та проводить своєчасну оплату наданих виконавцем послуг.
Згідно пункту 5.3 договору замовник щомісячно в термін до 10 числа, проводить оплату наданих послуг за попередній місяць. Оплата наданих послуг проводиться на підставі довідок або Актів. При несплаті послуг до 10 числа виконавець має право в односторонньому порядку, попередньо повідомивши замовника в усній або письмовій формі, зупинити роботу БК до повного розрахунку за надані послуги.
Пунктом 5.4 договору передбачено, що у якості забезпечення виконання замовником зобов`язання по оплаті за договором, замовник протягом 30 календарних днів з дати підписання договору, проводить попередню оплату у розмірі 535   126,00 грн, а саме: 267   563,00 грн, в тому числі ПДВ у сумі 44   593,83 грн, яка зараховується у якості оплати за демонтаж та вивезення БК SMT-55 №119, демонтаж та вивезення опорної рами для БК SMT-55 No119 та послуги спец автокрану при демонтажі БК SMT-55 №119; 267   563, 00 грн, в тому числі ПДВ у сумі 44   593,83 грн, яка зараховується у якості оплати за демонтаж та вивезення БК SMT-55 №120, демонтаж та вивезення опорної рами для БК SMT-55 №120 та послуги спец автокрану при демонтажі БК SMT-55 №120.
Дані суми залишаються на рахунку виконавця до повного виконання зобов`язань за договором та будуть списані після фактичного виконання демонтажів баштових кранів. Відновлення робіт баштовими кранами на об`єкті відбудеться відразу після зарахування на рахунок виконавця коштів по демонтажу обох БК.
Пунктом 6.3 договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати за договором, виконавець має право нарахувати замовнику пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.
Пеня нараховується від суми заборгованості за кожний розпочатий день (добу) прострочення, нараховується протягом всього строку (періоду) прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного та належного виконання, при цьому грошові кошти, які надходять від замовника на рахунок виконавця за цим договором, за ініціативою виконавця можуть спрямовуватися в такому порядку: спочатку на сплату пені (в разі наявності заборгованості), а решта коштів спрямовується в рахунок погашення грошового зобов`язання замовника перед виконавцем. Такий порядок спрямування грошових коштів застосовується незалежно від того, яке призначення платежу зазначено в платіжних документах замовника.
Відповідно до п. 7.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін. У випадку якщо одна із сторін цього договору не використовує печатку про це робиться відповідне застереження в цьому договорі.
Згідно п. 7.2 договору, його строк починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 договору, і діє протягом одного року з дати його укладання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за даним договором. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії цього договору, жодна сторона письмово, не заявила про свій намір припинити дію договору, в такому випадку договір, автоматично продовжується на наступний календарний рік на тих самих умовах, з послідуючою автоматичною пролонгацією.
З матеріалів справи вбачається, що за період з серпня 2019 року по січень 2020 року, позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 2   235   106,65 грн, а відповідачем надані послуги прийняті без заперечень та зауважень, що підтверджується підписаними та скріпленими печаткою позивача та відповідача Актами здачі-приймання робіт (надання послуг).
Відповідачем на рахунок позивача перераховано грошові кошти в сумі 2 490   856,71 грн.
З вказаної суми грошових коштів на підставі п. 5.4 договору позивачем 535   126,00 грн зараховано в якості оплати за демонтаж та вивезення двох баштових кранів з будівельного об`єкта, 1   955   730,71 грн зараховані в якості оплати за надані послуги з виконання робіт.
Таким чином, сума здійсненої відповідачем часткової оплати наданих послуг становить 1   955   730,71 грн.
Отже, у відповідача утворилась заборгованість за договором №30/19 від 01.08.2019 в сумі 279   375,94 грн, за прострочення сплати якої нараховано пеню в сумі 9   785,76 грн та 3% річних - 1   396,88 грн.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Перевіривши умови договору №30/19 від 01.08.2019, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний договір має цивільно-правову природу договору підряду, в якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у період з серпня 2019 року по січня 2020 року було виконано роботи на суму 2   235   106,65 грн, про що складено та підписано Акти виконаних робіт, копії яких наявні в матеріалах справи. При цьому, відповідачем на рахунок позивача перераховано грошові кошти в сумі 2   490   856,71 грн.
З вказаної суми грошових коштів, на підставі п. 5.4 договору, позивачем зараховано 535   126,00 грн в якості оплати за демонтаж та вивезення двох баштових кранів з будівельного об`єкта, 1   955   730,71 грн зараховані в якості оплати за виконані роботи. Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, сума здійсненої відповідачем часткової оплати наданих послуг становить 1   955   730,71 грн.
Отже, відповідач оплату вартості виконаних робіт за договором в повному обсязі не здійснив, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 279   375,94 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 279 375,94 грн, що не було спростовано скаржником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у зв`язку з чим, місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов у цій частині.
Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у сумі 279   375,94 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 9   785,76 грн та 3% річних в розмірі 1   396,88 грн, нараховані за період з 11.02.2020 по 11.04.2020.
Оскільки факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань підтверджений матеріалами справи та скаржником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не спростований належними та допустимими засобами доказування, на переконання колегії суддів, вимоги про нарахування 3% річних та пені на підставі п. 6.3 договору є обґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Судом встановлено, що у п. 6.3 договору сторони збільшили період нарахування пені, встановлений ст. 232 ГК України, погодивши, що пеня нараховується від суми заборгованості за кожний розпочатий день (добу) прострочення, нараховується протягом всього строку (періоду) прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного та належного виконання.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені за період з 11.02.2020 по 11.04.2020, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому, місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 9   785,76 грн.
Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перевірку розрахунку заявлених позивачем 1   396,88 грн 3% річних за період з 11.02.2020 по 11.04.2020, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1   396,88 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими доводи скаржника, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 82 від 31.01.2020 та № 83 від 31.01.2020, на підставі яких в нього виникла заборгованість, зі сторони позивача були підписані особою, яка не мала відповідних повноважень, а саме Ганзієм В.В .
Судова колегія, звертає увагу на те, що обидва акти № 82 від 31.01.2020 та № 83 від 31.01.2020 підписані (затверджені) підписантом Захарченко В.А., про що свідчать відповідні підписи та відтиски печатки на кожному із зазначених актів.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань особами, які уповноважені представляти юридичну особу, ТОВ «УБМ-ГРУП» (код 39907319), у правовідносинах із третіми особами, особи які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності є Скиба Юрій Миколайович (керівник) та Захарченко Віктор Антонович (підписант).
При цьому, за змістом актів вбачається, що Ганзій В.В. лише завізував вказані акти, як особа відповідальна за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
На переконання колегія суддів, зазначені акти містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак є документами, які підтверджують проведення відповідної господарської операції.
Крім того, дані акти містять відтиск печатки та підписи зі сторони відповідача, що свідчить про відсутність зауважень до таких актів з його боку, а відтак повністю визнані відповідними господарськими операціями, в тому числі, їх обсяг, зміст та вартість. При цьому, факт отримання від позивача послуг за даними актами відповідачем не спростовується та не заперечується.
Отже, вказані доводи скаржника є необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом було розглянуто справу у спрощеному провадженні, без повідомлення учасників справи, тоді як відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, що в свою чергу виключає можливість  розгляду справи без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з копії зустрічної позовної заяви та ухвали суду першої інстанції від 04.06.2020 про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, позовні вимоги про визнання недійними Актів здачі-приймання робіт є встановленням фактів, що мають юридичне значення, вимоги про що не підвідомчі господарським судам України, а відтак, зазначене є підставою для відмови у прийнятті даної позовної заяви.
Оскільки, скаржником не було дотримано вимог складання зустрічної позовної заяви та подано не за підсудністю, на переконання колегії суддів звернення скаржника з апеляційною скаргою на таку ухвалу суду не може бути підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з ТОВ «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» на користь ТОВ «УБМ-ГРУП» основний борг в сумі 279   375,94 грн, 9   785,76 грн - пені та 1   396,88 грн - 3% річних.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини  у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.
Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2020 - залишити без змін. 
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі №910/5446/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі №910/5446/20 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ».
4. Матеріали справи №910/5446/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
                                                                         Повний текст складено 17.09.2020

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                С.Р. Станік