У Х В А Л А  
17 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 304/150/19
провадження № 61-10477ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог   щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу Конончук Вікторія Михайлівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,
В С Т А Н О В И В :
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом  до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу Конончук В. М.  про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
До початку судового засідання відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про закриття провадження у справі та застосування до позивача заходів процесуального примусу. 
Клопотання мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 не прийняла спадщину за покійним батьком - ОСОБА_3 ,  оскільки він, згідно будинкової книги постійно проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 , про що зазначає і сама позивач. В той же час, у тій самій заяві остання вказує своїм місцем реєстрації АДРЕСА_2 , а місцем фактичного проживання с. Кам`яниця Ужгородського району, при цьому без зазначення вулиці, на якій вона проживає, що, вважає відповідач, свідчить про надуманість факту її проживання там. Крім того зазначає, що позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відомості про заведену спадкову справу за померлим ОСОБА_4 відсутні. Даний факт підтверджується довідкою, яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 304/114/17 (а. с. 162). Зазначене свідчить про відсутність права на спадкування позивача за померлим ОСОБА_4 та відсутність правових підстав для подання нею позову про визнання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними, оскільки відсутній сам предмет спору, а відтак справа підлягає закриттю у відповідності до ст. 255 ЦПК України. Також звертав увагу суду на те, що позивач посилається на відсутність правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, що у свою чергу взагалі виключає підстави звернення до суду, оскільки не можна продати те, що не належить особі. Навпаки, факт належності йому спірних об`єктів нерухомості позивачу добре відомий, оскільки у червні 2016 року вона зверталася до Перечинського ВП із заявою про те, що він та ОСОБА_5 здійснили підробку документів про відчуження нерухомого майна, яке перебувало у власності ОСОБА_4 . Однак незважаючи на всі вищенаведені обставини, ОСОБА_2 повторно звертається до суду із аналогічною заявою та повторно ставить питання про підробку документів, в той час як проведеною органом досудового розслідування перевіркою встановлено відсутність у його діях та діях  ОСОБА_5 ознак кримінального та адміністративного правопорушення. Вказане свідчить про повну безпідставність заявленого позову та про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим просить також у порядку ст. 144 ЦПК України застосувати до позивача заходи процесуального примусу.
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2019 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі № 304/150/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу Конончук Вікторія Михайлівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, та застосування до позивача заходів процесуального примусу - відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, виходив з того, що підстав для закриття провадження за                     п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у суду немає, а доводи відповідача в даному клопотанні можуть бути лише підставою для оцінки доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень під час вирішення справи по суті, а відтак у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі за підстав, вказаних у клопотанні, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування до позивача заходів процесуального примусу, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки це клопотання є похідним від заявлених вимог про закриття провадження у справі, то підстави для задоволення - відсутні. 
ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою Перечинського районного суду                             від 28 жовтня 2019 року подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду  від 06 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Перечинського районного суду від 28 жовтня 2019 року.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Перечинського районного суду від 28 жовтня 2019 року закрито.
Закриваючи апеляційне провадження у даній справі, апеляційний суд виходив з положень ст. 352, 353 ЦПК України, оскільки ухвала суду першої інстанції  про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. 
13 липня 2020 року засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду                         від 11 червня 2020 року.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених                       статті 353 цього Кодексу.
У статті 353 ЦПК України наведено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Згідно з ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду та які зазначені у ст. 353 ЦПК України. 
Відтак, апеляційний суд закриваючи провадження у даній справі,  з підстав                п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання                               про закриття провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору. Оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду, яким спір має бути вирішений по суті.
Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду                                         в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц  (провадження                 № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі                                                                      № 761/6099/15-ц  (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня                  2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19), в постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 754/7038/17 (провадження                                        №61- 40444св18).
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відтак, касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета                                    спору - приватний нотаріус Перечинського нотаріального округу Конончук Вікторія Михайлівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. М. Сімоненко
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров