ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4099/19                                                  Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Василенко Г.Ю.,                                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І.       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.
при секретарі                                   Горяіновій Н.В.
за участю:
представника позивача:              Мироновської А.О.
представника відповідача:          Грянова Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф Пак» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріумф Пак» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Тріумф Пак») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Київській області) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 року № 0020991414.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року значений позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4. п. 78.1 ст. 78, п. 82.2, ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області від 26.04.2019 року № 930, направлення на проведення перевірки від 19.06.2019 року № 1666, ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тріумф Пак» з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ВПА-ЮГ» (далі по тексту - контрагент) за період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року.
За результатами перевірки, посадовими особами відповідача складено акт перевірки від 03.07.2019 року № 573/10-36-14-14/34600884 (далі по тексту - акт перевірки).
Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем:
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.2 п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 269 238,00 грн., у тому числі за грудень 2018 року у сумі 269 238,00 грн.
На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 року форми «Р» № 0020991414, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 403 857,00 грн., у тому числі за основним платежем - 269 238,00 грн., штрафні санкції - 134 619,00 грн. (далі по тексту - оскаржуване ППР).
Позивач, вважаючи оскаржуване ППР протиправним, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «ВПА-ЮГ», як наслідок, оскаржуване ППР є протиправним та підлягають скасуванню. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Приписами п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
У силу п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. 
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. 
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів, що ТОВ «Тріумф Пак» зареєстроване як юридична особа Києво-Святошинським управлінням юстиції 06.10.2006 року, про що вчинено запис № 13391450000009092.
06.10.2006 року ТОВ «Тріумф Пак» як платника податків взято на облік за № 1147. Також, ТОВ «Тріумф Пак» є платником єдиного внеску, починаючи з 26.11.2008 року та платником податку на додану вартість.
ТОВ «Тріумф Пак» має у володінні, користуванні та розпорядженні власні та орендовані основні засоби: виробничі, складські та офісні приміщення, дві потужні виробничі лінії, автомобілі, навантажувачі та інші механізми. 
Для здійснення своєї господарської діяльності, 05.11.2018 року позивачем укладено з ТОВ «ВПА-ЮГ» договір купівлі-продажу № 0437/11 (Т. 1 а.с.66). 
Згідно умов вказаного договору ТОВ «ВПА-ЮГ» (продавець) зобов`язується передати у власність позивача товар, що буде зазначатись у видаткових накладних на кожну поставку, а ТОВ «Тріумф Пак» (покупець) повинно прийняти та оплатити товар. Також, умовами вказаного договору встановлено, що товар повинен відповідати діючим стандартам і сертифікатам якості. Передача товару відбувається на складі покупця за адресою м. Київ, вул. Пшенична 2.  
На виконання умов укладеного договору сторонами надані накладні на посилений тонкий стрейч, плівку поліетиленову, європіддони 2 сорту. Виставлені рахунки-фактури на оплату товару, виписані видаткові накладні, оформлені податкові накладні, товарно-транспортні накладні. Надано карти рахунку щодо місця зберігання отриманого товару.
По взаємовідносинам ТОВ «Тріумф Пак» та ТОВ «ВПА-ЮГ», складені податкові накладні зареєстровані в реєстрі накладних, що не заперечується сторонами.
Оплата по договору була здійснена ТОВ «Тріумф Пак» у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента, що підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями та виписками з банку АТ «Прокредитбанк».
На час укладання та виконання зазначеного договору, ТОВ «ВПА-ЮГ» було зареєстровано як юридична особа та було платником податку на додану вартість.
Також, в акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «ВПА-ЮГ»  були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.
Також, на підтвердження реальності операцій, позивачем надано суду документальні підтвердження подальшого використання придбаного у ТОВ «ВПА-ЮГ» товару з такими підприємствами як: ТОВ «Сільпо-Фуд», ТОВ «Астерс Груп», ПП «Фармацевтична фабрика «НВО «Ельфа», ТОВ «АР Комплекс», ТОВ «Украфлора», ТОВ «ДЖИ.Ті.ЕЛ», ТОВ «РЛЦ» та інші. 
Разом з тим, під час перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов`язань, а лише для збільшення витрат та податкового кредиту, оскільки у контрагенту позивача відсутнє законне введення в обіг номенклатури товарів, що надані ТОВ «Тріумф Пак», у свою чергу, у ТОВ «ВПА-ЮГ» відсутні працюючі, відсутні технологічні та фізичні і технічні можливості. 
Суд також звертає увагу, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає  економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 14.03.2019 у справі № 818/19/16. 
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що товарність господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «ВПА-ЮГ» підтверджується відповідними первинними документами, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом апеляційної інстанції в повному обсязі. 
У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване ППР є протиправними та підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами законність господарських відносин з контрагентом ТОВ «ВПА-ЮГ».
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                                              А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 25.06.2020 року