ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«08» вересня 2020 року 
м. Харків
справа № 630/182/20-ц
провадження № 22ц/818/3779/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Колосовської А.Р., 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2020 року в складі судді Малихіна О.О.
в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28 січня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Зазначив, що спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщину у строк з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .

Вказав, що 23 червня 2017 року банком направлено претензію кредитора до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та 21 липня 2017 року отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії банку.

Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, спадкування обов`язків відбулося відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки.

17 липня 2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 направлено лист-претензію, згідно яких банк пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 28 січня 2010 року становить 5814,35 грн з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 5814,35 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 5814,35 грн за кредитним договором № б/н від 28 січня 2010 року та судові витрати.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2020 року у задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Зазначив, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, визначений статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця; що направлення претензії безпосередньо до спадкоємців у 2019 року ніяким чином не спростовує факту того, що банком дотримано вимог статті 1281 ЦК України щодо шестимісячного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців з дня відкриття спадщини; що факт того, що позов банку до спадкоємців надійшов до суду лише у 2019 році не може бути підставою для відмови у його задоволення, оскільки заяви про її застосування ОСОБА_2 до суду не надано.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

17 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення, в яких банк зазначив, що у заяві позичальника № б/н від 28 січня 2010 року зазначено, що 28 січня 2010 року позичальнику оформлено та видано кредитну картку та в ній визначено базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 2,5%, тобто сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. В подальшому картка позичальника неодноразово перевипускалася, остання зі строком дії до травня 2020 року. Згідно розрахунку заборгованості банку, що надавався до суду, позичальник станом на дату смерті, а саме на 01 березня 2017 року, використав в загальній сумі 3462,68 грн кредитних коштів, а відсотки, погашені за рахунок тіла, повинні складати 1529,12, тому сума вимог до стягнення становить 4991,80 грн.

07 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від банку надійшло клопотання про витребування доказів, яке залишено без задоволення на підставі частини 1 статті 367 ЦПК України.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду - скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся з вимогою до спадкоємця померлого поза межами строку, передбаченого частиною 2 статті 1281 ЦК України. 

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 січня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання  до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». 

Згідно з вказаним договором ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1300,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.48).

З копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що з 16 лютого 2005 року він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46).

За вказаною адресою також був зареєстрований і ОСОБА_1 з 09 грудня 2008 року (а.с.47).

23 червня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на адресу Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області направив претензію кредитора (а.с.49-52).

17 липня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 направив лист-претензію № SAMDN50ОТС002665430 від 10 липня 2019 року, в якому повідомив про те, що у ОСОБА_2 станом на дату смерті існує заборгованість в розмірі 5814,35 грн та просив погасити її (а.с.54-56).

21 липня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» від нотаріальної контори отримав лист № 911/02-14 від 29 червня 2017 року, в якому зазначено, що заяву банку прийнято та зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 517 від 29 червня 2017 року, заведено спадкову справу № 191/2017. Також, повідомлено про те, що якщо будуть подані заяви спадкоємцями ОСОБА_2 , то претензію банку буде доведено до їх відома (а.с.53).

Банк зазначив, що у ОСОБА_2 станом на дату смерті існує заборгованість в розмірі 5814,35 грн, яка складається із тіла кредиту в розмірі 5814,35 грн.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відповідно до якого відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з статтею 1282 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Відповідно до пункту 3.11. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку.

Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц (провадження № 61-14038св18).

При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Звернувшись 23 червня 2017 року до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із претензією кредитора, банк виконав вимоги частини 2 статті 1281 ЦК України, скориставшись своїм правом подати вимогу кредитора через нотаріуса.

Строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що банк, звернувшись у червні 2017 року до нотаріальної контори з вимогою кредитора, не порушив вимоги частини 2 статті 1281 ЦК України, тому висновок суду першої інстанції про те, що банк, звернувшись у липні 2019 року з вимогою про сплату заборгованості до відповідача пропустив вказаний строк є помилковим. 

Однак, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, банк пред`являючи позовні вимоги до ОСОБА_1 не вказав кола спадкоємців, обсяг спадкового майна, його вартість та не заявляв відповідного клопотання про витребування доказів щодо цього в суді першої інстанції ані в позові, ані під час розгляду справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У зв`язку з чим з`ясовувати ті обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості. Заява банку про витребування доказів, яка подана до суду апеляційної інстанції, залишена без задоволення, оскільки банк до суду першої інстанції з такою заявою не звертався, а до суду апеляційної інстанції відповідно до частини1 статті 84 ЦПК України, не надав доказів неможливості самостійно надати ці докази. 

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув увагу на зазначене, що є підставою для скасування судового рішення та відмови банку в задоволенні позову, але з інших підстав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу по суті залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення з інших підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.