ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2020 року           справа №200/814/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                   Сіваченка І.В.
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Троянова О.В.) від 05 березня 2020 року (повне судове рішення складено 05 березня 2020 року) у справі №200/814/20-а за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 25.11.2019 року № 6356-СГ, зобов`язання повторно розглянути заяву від 08.10.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області, прийняття рішення, яким надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, на території Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру від 25.11.2019 року № 6356-СГ, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути заяву від 08.10.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області та вирішити  питання про надання дозволу або про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, на території Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що підставою для прийняття спірного наказу стала та обставина, що заявник є неповнолітньою особою, а до заяви не додані письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника та дозвіл органу опіки та піклування у відповідності до ст.31 Цивільного кодексу України. Відповідач зазначив, що законодавчо визначено, що на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачі) або піклувальників та органу опіки та піклування відповідно до закону. Таким чином, неповнолітня особа має право на набуття у власність земельної ділянки та видачу правовстановлюючих документів на неї, проте вчинення всіх необхідних дій остання може здійснювати виключно за наявності нотаріально посвідченої згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника та отримання дозволу органу опіки та піклування. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідач також вважає, що оскільки малолітні діти (до 14 років) мають лише часткову дієздатність і вправі вчиняти самостійно лише дрібні побутові правочини, то всі інші правочини від їх імені вчиняють батьки (усиновлювачі). Таким чином, заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від малолітньої особи має бути подана одним із батьків, з яким постійно проживає дитина, за наявності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та нотаріально посвідченого дозволу органу опіки та піклування. Відповідач зазначив, що згідно ст.32 ЦК України неповнолітні діти віком від 14 до 18 років мають право самостійно вчиняти дії та правочини, передбачені ч.1 ст.32 ЦК України, а інші правочини неповнолітня особа вчиняє також самостійно, але за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. 
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач 08.10.2019 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із заявою яка подається в інтересах неповнолітньої особи, про надання неповнолітньому ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2га, яка розташована на території Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області (а.с. 5).
До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копії паспорту та РНОКПП, копія свідоцтва про народження, копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, запит щодо надання інформації, графічний матеріал до запиту.
Наказом від 25 листопада 2019 року №6356-СГ відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки.
Підставою для прийняття спірного рішення є часткова цивільна дієздатність фізичної особи, яка не досягла 14 років визначена у ст.31 Цивільного кодексу України, цим кодексом визначено, що особи віком до 14 до 18 років мають обмежену цивільну дієздатність, а тому відповідно до ст.32 Цивільного кодексу України неповнолітні особи вчиняють правочини за наявністю нотаріально посвідченої згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозволу органу опіки та піклування.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. Позивачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
У відповідності до ч. 1 ст. 25 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження (ч. 2 ст. 25 ЦК України).
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1)самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3)бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).
Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
Отже, крім правочинів, визначених нормами цивільного законодавства, неповнолітня особа має право вчиняти інші правочини, зокрема за згодою батьків.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, звернувся його батько ОСОБА_1 , від імені якого також підписане вказане клопотання, до клопотання також додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 Серії НОМЕР_1 від 01.07.2005 року.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказаний правочин вчинено дієздатною особою - батьком позивача в інтересах правоздатності неповнолітнього ОСОБА_2 , що відповідає нормам Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №802/1596/17-а.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодекс України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, земельним законодавством не передбачено вікових обмежень для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. При цьому, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є вичерпним та ним не передбачено підстави для відмови у наданні вказаного дозволу, у зв`язку із недосягненням повноліття.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №802/1596/17-а.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 25.11.2019 року №6356-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» є протиправним, а тому правомірно задоволено позов.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі №200/814/20-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі №200/814/20-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено та підписано 07 липня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 07 липня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                    І.В. Сіваченко