ПОСТАНОВА
Іменем України

24 червня 2020 року 
Київ
справа №803/384/15-a
адміністративне провадження №К/9901/36175/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року (головуючий суддя - Дмитрук В.В.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Бруновська Н.В., судді - Затолочний В.С., Каралюс В.М.)
у справі №803/384/15-а
за позовом Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» 
до Нововолинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Державне підприємство «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» (далі - позивач, платник, Підприємство) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Нововолинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Нововолинська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

В обґрунтування позовних вимог Підприємство зазначило, що несвоєчасна сплата податку за свою суттю не є несплатою податку, оскільки нормами Податкового кодексу України ці поняття не ототожнюються і платник податку несе відповідальність за несплату податку та несвоєчасну сплату податку окремо, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та застосування до Підприємства штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на підставі ст. 127 ПК України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково:

-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нововолинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 13 січня 2015 року за №0000011700;

-          стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2  878, 37 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди погодились з висновками контролюючого органу про наявність правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 127 Податкового кодексу України, при цьому зазначили про безпідставність застосування до Підприємства штрафу за підставі абз. 3 п. 127.1 зазначеної статті у розмірі 75%.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 27 вересня 2016 року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України зазначив, що для правильного вирішення даної справи по суті та з метою правомірності прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень - рішень, судам в першу чергу слід встановити склад допущеного позивачем порушення.

За результатами нового розгляду справи, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено повністю: 

-          визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення від 11 листопада 2015 року №0014141700/780 та від 13 січня 2015 року №0000011700;

-          стягнуто на користь Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» за рахунок бюджетних асигнувань Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції судовий збір у розмірі 73, 08 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність застосування контролюючим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на підставі ст. 127 Податкового кодексу України з огляду на те, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 127 Податкового кодексу України. При цьому зазначили, що у даному випадку до позивача підлягали застосуванню штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на підставі ст. 126 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату до бюджету нарахованих та утриманих сум податку на доходи фізичних осіб.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штрафні санкції на підставі положень ст. 127 Податкового кодексу України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

28 липня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Підприємство зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

12 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 28 жовтня 2014 року за №927/22/35671961 (далі - Акт перевірки).  

Згідно з висновками Акту перевірки, контролюючий орган встановив порушення позивачем вимог:

-          підпункту  168.1.5  пункту  168.1  статті  168 Податкового кодексу України, а саме, підприємством при нарахуванні заробітної плати не перераховувався податок з доходів фізичних осіб у строки, встановлені Кодексом для місячного податкового періоду. Відповідальність за дане порушення передбачена пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 та пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України, позивачу нарахована пеня, з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України, чинної на день виникнення такого боргу або на день (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожен календарний день прострочення у його сплаті.

За результатами перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 11 листопада 2014 року №0014141700/780, яким платнику визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 690  252, 54 грн.

Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку. 

Так, рішенням Головного управління ДФС у Волинській області від 24 грудня 2014 року №1569/10/03-20-10-03-06 податкове повідомлення-рішення Нововолинської ОДПІ від 11 листопада 2014 року №0014141700/780 залишено без змін, збільшено платнику суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 309  020, 15 грн. На суму збільшення грошового зобов`язання Нововолинською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2015 року №0000011700.

Надаючи оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів суду касаційного інстанції виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений  розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею  18  та розділом  IV  цього  Кодексу.

Пунктами 18.1, 18.2 статті 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з пунктом 54.2 статті 54 ПК України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою  розділом IV цього Кодексу  для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (Абзац 2 пункту 57.1 статті 57 ПК України).

У відповідності до вимог пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, положення  статті 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у разі, коли платник податків не сплачує суми самостійно узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до  статті 126 ПК України.

Натомість згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених  розділом IV цього Кодексу.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом  169.4  статті  169  цього  Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього  Кодексу.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що статтею 127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Натомість коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, передбачених  Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 вказаного кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України, а у разі якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу, платник податків притягується до відповідальності відповідно до  статті 127 Податкового кодексу України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач своєчасно нарахував податок з доходів фізичних осіб, однак не здійснив перерахування зазначених сум до бюджету у визначені законом строки. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 127 ПК України. 

Частиною 1 статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                              І. А. Гончарова

Судді                                                                                                              І. Я. Олендер

                                                                                                                    Р. Ф. Ханова