УХВАЛА
 
08 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 671/1812/18
провадження № 61-13596св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2017 року сторони справи уклали договір про надання фінансового лізингу № АВН0А!00000016 шляхом підписання позивачем заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу ТОВ «Автокредит Плюс». Того ж дня, на підставі зазначеного договору ОСОБА_1 передано у лізинг автомобіль марки SUZUKIGRAND VITARA, 2007 року випуску, вартістю 277 000,00 грн. У свою чергу, позивач зобов`язувався сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, а по закінченню строку лізингу до нього мало перейти право власності на автомобіль. Договором визначено, що строк лізингу становить 60 місяців, а розмір щомісячних платежів становить 6 160,00 грн. 
На виконання умов договору за період з 09 лютого 2017 року до 26лютого 2018 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Автокредит Плюс» 145 660,00 грн, в тому числі 83 100,00 грн авансового платежу. Однак 05 квітня 2018 року автомобіль, що був предметом лізингу, вилучено в позивача в рамках кримінального провадження, а 19 квітня 2018 рокувилучений автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано представнику відповідача.
ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до вимог частини другої статті 799 ЦК України оспорюваний договір мав бути посвідчений нотаріально, оскільки він містить елементи договору найму транспортного засобу та укладений між фізичною та юридичною особами. Однак сторонами не дотримано зазначених вимог щодо нотаріального посвідчення оспорюваного договору, а тому такий договір згідно зі статтею 220 ЦК України є нікчемним і до нього необхідно застосувати наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України.
Разом із тим, позивач посилався на те, що фінансовий лізинг є фінансовою послугою, яка може надаватися виключно юридичною особою, що має статус фінансової установи, а господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Проте станом на момент укладення оспорюваного правочину ТОВ «Автокредит Плюс» не мало статусу фінансової установи та ліцензії для провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, що відповідно до частини першої статті 227 ЦК України є підставою для визнання недійсним укладеного між сторонами справи договору про надання фінансового лізингу.
Крім того, в позовній заяві зазначено, що деякі умови оспорюваного договору фінансового лізингу порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, а також завдають шкоди позивачу, що відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання такого договору недійсним.
У зв`язку з викладеним позивач просив визнати недійсним договір про надання фінансового лізингу від 21 січня 2017 року № АВН0А!00000016, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс», стягнути з ТОВ «Автокредит плюс» на його користь 145 660,00 грн, в тому числі 83 100,00 грн авансового платежу, сплачених позивачем на виконання умов зазначеного договору.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2019 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір про надання фінансового лізингу від 21 січня 2017 року № АВН0А!00000016, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс».
Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 145 660,00 грн, сплачених за договором фінансового лізингу від 21 січня 2017 року № АВН0А!00000016.
Додатковим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Автокредит Плюс» залишено без задоволення, а рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2019 року - без змін.
ТОВ «Автокредит Плюс» у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - змінити в частині застосування реституції за оспорюваним договором шляхом визначення суми, яка підлягає стягненню з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 , у розмірі 76 736,55 грн, а в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору відмовити. 
02 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Автокредит Плюс» та витребувано цивільну справу з Волочиського районного суду Хмельницької області.
12 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшла витребовувана цивільна справа.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Сімоненко В. М., Мартєв С. Ю.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї ухвали норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у справі не вбачається (немає).
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
З огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії та складності справи, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.
Керуючись статтею 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів призначити до судового розгляду.
Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров 
 
                                                                                                                      С. Ю. Мартєв   
 
                                                                                                                      В. М. Сімоненко