ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3541/20 Справа № 201/7371/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2018 року була поновлена на посаді практичного психолога у Комунальному вищому навчальному закладі «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради (далі - КВНЗ «ДБМК» ДОР) зі значним погіршенням умов праці.
Із наказом № 36-к від 27 березня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності вона не погоджується, вважає його незаконним та виданим з надуманих та штучних підстав, стверджує, що є викривачем корупційної діяльності, користується імунітетом ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції».
Зазначає, що діями відповідача їй було завдано моральних страждань.
На підставі викладеного, просила визнати незаконим та скасувати наказ № 36-к від 27 березня 2018 року та стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю порушень з боку КВНЗ «ДБМК» ДОР передбаченого КзпП України порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, винесеної наказом № 36-к від 27 березня 2018 року, та доведеністю наявності дисциплінарного проступку та вини ОСОБА_1 . 
Стосовно статусу викривачів корупційної діяльності, визначеного ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», суд першої інстанції зазначав, що позивач звернулась із заявою про вчинення корупційних правопорушень до НАЗК 14 квітня 2018 року (а.с.147). Спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 36-к був винесений 27 березня 2018 року, тобто заходи дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_1 були застосовані до повідомлення нею про корупційні правопорушення посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР, у зв`язку із чим відсутній зв`язок між негативними заходами впливу та повідомленням позивачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». Позивачем не було надано належних та допустимих доказів встановлення фактів порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КВНЗ «ДБМК» ДОР.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована незгодою в частині вирішення позову про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни встановлено не було. Притягнення до адміністративної відповідальності викликане упередженим ставленням до неї усього адміністративного корпусу, як викривача. Доказами незаконності та упередженості наказу є, по — перше її власноручні письмові зауваження на наказі, по — друге інформаційний запит від 19 березня 2018 року, по — третє наявність судових спорів з питання доступу до публічної інформації.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2020 року судові витрати віднесено за рахунок держави.
14 квітня 2020 року КВНЗ «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради подало відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що доказами незаконності та упередженості наказу, не заслуговують на увагу суду, оскільки не стосуються предмету догани та не спростовують її законність. Крім того, доводи позивача про притягнення її до дисциплінарної відповідальності з мотивів помсти керівництва грунтуються виключно на її суб`єктивних припущеннях та нічим не доведені. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 14 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась від підпису посадової інструкції, що підтверджується актом № 7 від 14 березня 2018 року «Про відмову ОСОБА_1 від підпису посадової інструкції» (а.с. 73), а також відмовилась ознайомлюватись із Правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується актом № 8 від 14 березня 2018 року «Про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з Правилами внутрішнього трудового розпорядку Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради».
Згідно з п.2.18 посадової інструкції практичного психолога (а.с. 75-78) практичний психолог систематично підвищує свій професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру. Згідно з п. 2.20 посадової інструкції практичний психолог виконує вимоги правил, норм та інструкцій з техніки безпеки та виробничої санітарії, а також законодавства про працю, правила внутрішнього трудового розпорядку.
14 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась від підпису розпорядження № 03 заступника директора з гуманітарної освіти та виховання ОСОБА_2 , що підтверджується актом № 9 від 14 березня 2018 року «Про відмову ОСОБА_1 від підпису розпорядження» (а.с. 70) та показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Судом з пояснень свідка ОСОБА_2 та змісту листа МОН № 1/9-442 «Про оптимізацію працівників психологічної служби» встановлено, що перелік витребуваних для перевірки документів згідно з розпорядженням № 03 відповідає переліку документів, затверджених Міністерством освіти і науки України. Не виконавши вимоги розпорядження № 03, ОСОБА_1 порушила вимоги, передбачені ст. 139 КЗпП та п.п. 2.18, 2.20 Посадової інструкції практичного психолога (а.с. 75-78).
16 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась надавати письмові пояснення щодо відмови від отримання розпорядження заступника директора з гуманітарної освіти та виховання ОСОБА_2 , що підтверджується акт № 5 від 16 березня 2018 року «Про відмову ОСОБА_1 надавати письмові пояснення». Наказом № 36-к від 27 березня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » практичному психологу ОСОБА_1 було оголошено догану.
Судом першої інстанції не встановлено порушень КВНЗ «ДБМК» ДОР передбаченого КЗпП порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, винесеної наказом № 36-к від 27 березня 2018 року.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було надано доказів незаконності розпорядження № 03 та наказу № 36-к, у зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про правильність застосування адміністрацією КВНЗ «ДБМК» ДОР за невиконання законного розпорядження роботодавця дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
Крім того, позивач не надала суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу того на підтвердження того факту, що відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» вона є викривачем, та не довела, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності пов`язано з її повідомленнями про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР. 
Сам по собі факт реєстрації заяви позивача, не може бути запобіжником проти застосовування до неї дисциплінарного стягнення відповідно до норм КЗпП України. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2018 року у справі №359/6718/17. 
Суд першої інстанції також встановив, що позивач 14 квітня 2018 року звернулась із заявою про вчинення корупційних правопорушень до НАЗК (а.с. 147). Спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 36-к винесений 27 березня 2018 року, тобто заходи дисциплінарної відповідальності до ОСОБА_1 були застосовані до повідомлення нею про корупційні правопорушення посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР, у зв`язку із чим відсутній зв`язок між негативними заходами впливу та повідомленням позивачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». 
Позивачем не було надано належних та допустимих доказів встановлення фактів порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КВНЗ «ДБМК» ДОР.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у матеріалах справи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно посадових осіб та КВНЗ «ДБМК» ДОР за ст.212-3 КУпАП (а.с. 118-132), інформацію про кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 367, ст.ст. 126, 296 КК України (а.с. 98-108) та акт ревізії Східного офісу Держаудитслужби (а.с. 172-197).
Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 36-к є незаконними, тому задоволенню не підлягають. 
Враховуючи, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до дисциплінарної відповідальності, є похідними від вимоги щодо визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконним, а тому самостійного обґрунтування судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують.
Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Згідно з вимогами статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частина друга статті149 КЗпП України).
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (частини третя-четверта статті 149 КЗпП).
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ № 36-к від 27 березня 2018 року про оголошення ОСОБА_1 догани за систематичне невиконання посадових обов`язків винесений КВНЗ «ДБМК» з дотриманням вищенаведених норм трудового законодавства. Вказаний наказ був винесений у зв`язку із неналежним виконанням працівником своїх обов`язків, про що вказано у відповідному акті, а від надання пояснень з приводу виявлених порушень ОСОБА_1 відмовилась.
Доводи апеляційної скарги відносно необґрунтованості та незаконності, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни не встановлено не було, а притягнення її до адміністративної відповідальності викликане упередженим ставленням до неї усього адміністративного корпусу, як викривача, колегія суддів вважає безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, повторюють зміст позовних вимог та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Доводи апеляційної скарги про доведеність незаконності та упередженості наказу її власноручними письмовими зауваженнями на наказі, інформаційним запитом від 19 березня 2018 року, та наявністю судових спорів з питання доступу до публічної інформації, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки не є предметом спірних правовідносин.
Вказані вище та інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а значною мірою стосуються необхідності переоцінки доказів, що згідно статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування відсутні.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида