Постанова                                           
Іменем України
11 червня 2020 року
м. Київ
справа № 520/8145/17
провадження № 61-47251св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Київська районна адміністрація Одеської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси, у складі судді Пучкової І. М., від 04 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., від 09 жовтня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2017 Київська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - 
КРА ОМР) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачі маючи право користування квартирою АДРЕСА_1 на час проведення капітального ремонту у цій квартирі, були тимчасово відселені у квартиру спільного заселення в будинку АДРЕСА_2 . Проте після закінчення капітального ремонту в порушення вимог частини третьої статті 101 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) не повернулись у квартиру, яку займали раніше, а проживають у кімнатах АДРЕСА_3 без документів, що підтверджують право користування цими житловими приміщеннями.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд виселити 
 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кімнат  № 1, 2 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_5 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що в результаті капітального ремонту житлове приміщення, надане відповідачам для проживання, істотно зменшилося без згоди на це наймачів, чим істотно погіршено їх житлові умови, а інше житло відповідачам не надавалось.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року апеляційну скаргу КРА ОМР залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року - без змін.
Приймаючи постанову від 09 жовтня 2018 року, колегія суддів виходила з відсутності підстав вважати, що відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення кімнат АДРЕСА_3 і підлягають виселенню у зв`язку з закінченням капітального ремонту за адресою: АДРЕСА_6 де вони проживали до відселення, зважаючи, що площа їх квартири під час капітального ремонту істотно зменшена без їх згоди. Відмова відповідачів вселитися у квартиру, в якій вони проживали раніше і площа якої внаслідок капітального ремонту зменшилася без їхньої згоди, не дає підстав для примусового виселення із житлової площі виділеної на час проведення капітального ремонту, без надання іншого благоустроєного жилого приміщення з підстав передбачених частиною третьою статті 116 
ЖК УРСР. Також судом враховано, що спірне житлове приміщення на час звернення позивача до суду з цим позовом за рішенням Одеської міської ради було виключено з маневреного житлового фонду і підлягає приватизації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі КРА ОМР, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
КРА ОМР на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 
2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 
2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/8145/17 та витребувано її матеріали з місцевого суду. 
У грудні 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
16 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 520/8145/17 передано судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скарга мотивовано помилковістю висновків судів попередніх інстанцій, оскільки відповідачі фактично займають дві квартири, а спір між сторонами по суті не вирішений. Відремонтована квартира АДРЕСА_1 прийнята в експлуатацію та приватизована відповідачами, що свідчить про їх згоду зі зменшеною площею житла. Факт користування відповідачами квартирою АДРЕСА_1 після її капітального ремонту підтверджується зокрема і реєстрацію їх місця проживання за вказаною адресою, що було проігноровано судами. 
Учасниками справи відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що згідно із посвідченням № 13/38, виданим 05 серпня 1974 року районним житловим управлінням Іллічівського району м. Одеси ОСОБА_4 (матері відповідача - ОСОБА_2 ) було надано житло на склад шість членів сім`ї на період капітального ремонту квартири АДРЕСА_1 .
Протягом чотирьох років здійснювались ремонтні роботи у зазначеній квартирі по АДРЕСА_7 внаслідок чого площа квартири зменшилась на 9, 7 кв. м (із 23, 27 кв . м до 13 ,  56 кв. м ).
Рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 22 листопада 
1978 року відмовлено Іллічівському виконкому у виселенні в тому числі
ОСОБА_2 із кімнат № 3,5 квартири АДРЕСА_2 в квартиру АДРЕСА_1 а сім`я ОСОБА_4 продовжила проживати у маневреному житловому фонді органу місцевого самоврядування.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 1994 року, залишеним без змін Одеським обласним судом 12 липня 1994 року, у задоволені позовних вимог ЖЕО Іллічівського району м. Одеси про виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_13 відмовлено.
Згідно листа Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 264 від 10 червня 2010 року продовжено ОСОБА_2 строк проживання у квартирі АДРЕСА_5 , без зазначення строку проживання.
15 серпня 2013 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №324 «Про підпорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління №18» було скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 209 від 19 березня 2009 року «Про створення фонду житла для тимчасового проживання» та дозволено проведення приватизації жилих приміщень відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , передано на баланс КП ЖКС «Вузівський».
11 квітня 2017 року при комісійному обстеженні квартири спільного заселення АДРЕСА_5 , проведеному співробітниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради разом із мешканцями вказаної квартири, було встановлено, що в житлових приміщеннях № 1, 2 мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 101 ЖК УРСР при проведенні капітального ремонту жилого будинку державного або громадського житлового фонду, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, наймодавець зобов`язаний надати наймачеві та членам його сім`ї на час проведення капітального ремонту інше жиле приміщення, не розриваючи при цьому договору найму на ремонтоване приміщення. У разі відмовлення наймача від переселення в інше жиле приміщення наймодавець може вимагати переселення його в судовому порядку.
Після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав. Замість надання жилого приміщення на час проведення капітального ремонту жилого будинку наймачеві та членам його сім`ї за їх згодою та згодою наймодавця може бути надано в постійне користування інше благоустроєне жиле приміщення.
У тих випадках, коли жиле приміщення, яке займають наймач та члени його сім`ї, в результаті капітального ремонту не може бути збережене або істотно збільшиться і у наймача утворяться надлишки жилої площі, наймачеві та членам його сім`ї повинно бути надано інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту. 
Якщо в результаті капітального ремонту жиле приміщення істотно зменшиться, на вимогу наймача йому та членам його сім`ї повинно бути надано інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту. Спори, що виникають у зв`язку з цим, вирішуються в судовому порядку (стаття 102 ЖК УРСР).
Згідно частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Самоуправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні. Вселення громадян у житлове приміщення не на підставі ордера, а на підставі іншого адміністративного акту (наприклад, письмового дозволу відповідної посадової особи) або рішення некомпетентного органу і т.д. не є самоуправним вселенням. Якщо ж особа зайняла житлове приміщення без ордера, але на підставі якогось дозволу, така особа не може вважатися такою, що самоуправно зайняла житлове приміщення.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з відсутності підстав вважати, що відповідачі самоправно зайняли приміщення кімнат АДРЕСА_3 , а оскільки після проведення капітального ремонту квартири АДРЕСА_1 її площа зменшилась на 9,7 кв. м. без згоди відповідачів, що значно погіршує їх житлові умови, тому з урахуванням положень статей 47, 48, 50 ЖК УРСР у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній обов`язок вселитися у жиле приміщення, яке вони раніше займали
Разом з тим, судами не було враховано, що згідно посвідчення № 13/38 на тимчасове відселення в маневрений житловий фонд міста, виданого 
05 серпня 1974 року районним житловим управлінням Іллічівського району 
м. Одеси ОСОБА_4 та членам її сім`ї на період капітального ремонту квартири АДРЕСА_1 було надано кімнату  АДРЕСА_14 ,.
08 серпня 1974 року між наймачем ОСОБА_4 та будинкоуправлінням № 18 було укладено договір про надання на період капітального ремонту житлової площі в будинку АДРЕСА_2 , а саме кімнату АДРЕСА_1
Натомість згідно акту від 11 квітня 2017 року, що не заперечується відповідачами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають в кімнатах       АДРЕСА_3 .
При цьому судами не встановлено коли, у який спосіб та на якій правовій підставі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зайняли кімнати № 1, 2 квартири АДРЕСА_5 , з яких їх просив виселити позивач.
Наявна в матеріалах справи копія листа Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (а.с. 50), яка не містить повної дати складання листа та має незастережені дописки, сама по собі не замінює рішення органу місцевого самоврядування 
Копія рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 264 
від 10 червня 2010 року, на яке міститься посилання у вказаному листі УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради в матеріалах справи відсутня.
Таким чином, судами обставини справи встановлено неповно, а висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову КРА ОМР є передчасним.
Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції.
За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.
Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, постанова апеляційного суду не в повній мірі відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, встановити на якій правовій підставі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають в кімнатах  АДРЕСА_3 , об`єктивно дослідити наявні у справі докази, дати належну оцінку доводам і запереченням сторін з урахуванням того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Оскільки справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, передбачені частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович