справа № 369/10162/19
провадження № 22-ц/824/7110/2020

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
30 червня 2020 року                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності, -
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до     ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі договорів купівлі-продажу від 19 травня 2016 року ним придбано у власність житловий будинок площею 362,6 кв.м та земельну ділянку з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1372 га, кадастровий номер 3222482001:01:007:0411, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок та земельна ділянка були придбані в його інтересах відповідачкою ОСОБА_2 , на підставі довіреності. 22 грудня 2016 року    ОСОБА_2 придбала другу земельну ділянку площею 0,0069 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3222482001:01:007:5246, за адресою: АДРЕСА_1 . На придбання вказаної земельної ділянки були використані кошти його матері та сестри ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була домовленість, відповідно до якої ОСОБА_2 мала придбати за надані їй кошти земельну ділянку у власність позивача. Зловживаючи довірою, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,0069 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3222482001:01:007:5246, не для позивача, а для себе. Земельні ділянки площею 0,1372 га та площею 0,0069 га мають єдиний простір та є єдиною складовою оздобленої території, вони відділені однією огорожею, раніше вони мали одного власника. На земельній ділянці площею 0,0069 га розташовані господарські споруди, які разом із належним йому житловим будинком складають єдине домогосподарство. Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою переоформити на нього вказану земельну ділянку, але ОСОБА_2 відмовляється вчинити відповідні дії. Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності у судовому порядку на земельну ділянку площею 0,0069 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3222482001:01:007:5246, за адресою: АДРЕСА_1 .
06 лютого 2020 року  адвокат Осипенко В.Ю. в інтересах ОСОБА_1   звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1050988132224, кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:5246, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0069 га, що розташована за адресою:  
АДРЕСА_1 , що невжиття заходу забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від виконання рішення суду у даній справі, відповідач може відчужити спірне майно на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист. Накладення арешту на земельну ділянку до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача на володіння майном, а слугуватиме заходом можливих порушень прав позивача.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року у задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Осипенко В.Ю. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду представник Осипенко В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
28 квітня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача намірів відчужити земельну ділянку третім особам до винесення рішення по суті спору та доказів на підтвердження того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.
Указує, що із позовної заяви та заяви про забезпечення позову взагалі не убачається наявності спору між позивачем та відповідачем.
 Представник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився.
 Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що у лютому 2020 року адвокат Осипенко В.Ю. в інтересах позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа:     ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.
Одночасно із позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1050988132224, кадастровий номер земельної ділянки: 3222482001:01:007:5246, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0069 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову місцевий суд виходив із недоведеності заявником факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову та з підстав неоспорення позивачем законності виникнення права власності     ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 заявляючи вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, посилається на невиконання попередніх усних домовленостей між відповідачкою ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 щодо переоформлення на нього спірної земельної ділянки площею 0,0069 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3222482001:01:007:5246, за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому позивач не оспорює законність виникнення права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви не вбачається,  що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 03 липня 2020 року.

Головуючий 	Т.О. Писана  	
Судді	К.П. Приходько  	
 	С.О. Журба