Ухвала
Іменем України 
 
04 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 347/614/18
провадження №61-10373ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Кабин Андрія Романовича про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 21.03.2018 року та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_3 , що також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про стягнення коштів за невиконання грошових зобов`язань, виселення з житла,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Косівського районного суду від 09 червня 2020 року відмовлено у прийнятті до розгляду позовної заяви від 09 червня 2020 року ОСОБА_1 до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин Андрія Романовича про визнання незаконними та скасування постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 21.03.2018 року та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2019 року повернувши її позивачці та роз`яснивши право на звернення до суду з окремим позовом.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України.
У липні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 та направити справу для розгляду до суду апеляційної інстанції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, та не передбачено можливості такого оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду заяви про уточнення та зміну предмета позову.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
Апеляційний суд з дотриманням вимог процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду заяви про уточнення та зміну предмета позову відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.
Крім того, зазначена ухвала не перешкоджає реалізації права заявника на звернення за судовим захистом шляхом пред`явлення позову.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 761/23218/17 (провадження № 14-172цс19) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18), де зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».
Доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження є порушенням права на судовий захист, є безпідставними, оскільки практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Наведені у касаційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм цивільного процесуального законодавства України та правильність висновків апеляційного суду не спростовують.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги наведених норм закону, перевіривши доводи заявника, на які він посилався, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Кабин Андрія Романовича про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 21.03.2018 року та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_3 , що також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про стягнення коштів за невиконання грошових зобов`язань, виселення з житла, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді :                                                                                               Є. В. Петров
 
                                                                                                       С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                  В. М. Сімоненко