ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 р.	Справа № 520/10990/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
представника позивача Рощупкіної В.Г.,
представника відповідача Шамілової Л.Ш.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.02.20 року по справі № 520/10990/19
за позовом                        Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 54)"  
до                        Головного управління ДПС у Харківській області                                
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Харківській області: податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015911307 на суму 510,00 грн; податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015921307 на суму 637874,36 грн; податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015931307 на суму 949,61 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)", за результатами якої складено акт №2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019, на підставі висновків якого податкові повідомлення-рішення від 09.07.2019 № 00015911307, 09.07.2019 № 00015921307, від 09.07.2019 № 00015931307. Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають чинному законодавству та прийняті на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 вказаний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано винесені Головним управлінням ДФС у Харківській області податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015911307 на суму 510,00 грн,   податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015921307 на суму 637874,36 грн, податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015931307 на суму 949,61 грн. Стягнуто на користь Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" (пров. Вишневий, буд. 16, м. Харків, 61124, код 08680891) судові витрати в розмірі 9576 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн 90 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, 46, Харків, Харківська область, 61000, код 43143704).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.                 
Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано всі обставини справи, оскільки при застосуванні штрафних санкцій Головне управління ДФС у Харківській області керувалося практикою Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 126, 127 Податкового кодексу України.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23.06.2020 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2019.
Результати перевірки оформлені актом № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України
Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач надав до контролюючого органу письмові заперечення до акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019.
За результатами розгляду заперечень Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)"пункту 2 та 3 акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 викладено в наступній редакції:
- п.п.   168.1.4, п.п.   168.1.5   п.   168.1   ст.   168, п.п.   176.2   "а" п.   176.2   ст.   176 Податкового кодексу України   податок на доходи фізичних осіб у сумі 444649,58 грн до бюджету сплачено несвоєчасно, податок на доходи фізичних осіб у сумі 212690,66 грн підприємством станом на 31.03.2019 до бюджету не перераховано;
- п. 1 ч. 2 ст.   6, ч. 5 ст.   8, ч. 2 ст.   9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"   в частині заниження суми нарахованого єдиного внеску на суму 855661,83 грн за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених за період з 01.10.2016 по 31.03.2019.
На підставі висновків акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 09.07.2019 № 00015911307, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн, податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015921307, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на суму 637874,36 грн, податкове повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015931307, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на суму 949,61 грн.
Позивач скористався своїм правом на оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, проте рішенням ДПС України від 19.09.2019 № 2366/6/99-00-08-05-04 скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 09.07.2019 № 00015911307, 09.07.2019 № 00015921307, від 09.07.2019 № 00015931307 - без змін.
Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є податковим агентом за договорами від 02 січня 2016 року, 02 січня 2017 року, 02 січня 2018 року та 02 січня 2019 року № Г-1/1Г-2/2 про залучення засуджених до суспільно корисної праці, укладеними між Качанівською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№54) (виконавець) та Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" (замовник), який зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі, а тому висновки, викладені в акті перевірки №2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Досліджуючи питання правомірності податкового повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015921307, колегія суддів зазначає наступне.
Так, між ДП “Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)” та ДУ “Качанівська виправна колонія (№ 54)” (код ЄДРПОУ 08564564) укладено договори про працевлаштування робочих із числа осіб, які утримуються в ДУ “Качанівська виправна колонія (№54)”.
Відповідно до п. 1.1 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно зі ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
В силу положень ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
Положеннями статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.
Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України).
Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до “Порядку організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України” (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 03.01.2013 № 26/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 січня 2013 за № 68/22600, який регулює організацію виробничого процесу на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально- виконавчої служби України (далі - підприємства установ) відповідно до вимог Кримінально- виконавчого кодексу України, Кодексу законів про працю України, підприємство: розробляє план виробництва продукції (робіт, послуг) підприємством установи відповідно до договірних зобов`язань та внесення змін до нього (додаток № 1 Порядку); заповнює рознарядки на виведення засуджених на роботу на підприємстві установи в яких поіменно вказуються місця роботи засуджених (додаток № 6 Порядку); забезпечує виконання змінних завдань відповідно до плану виробництва продукції підприємством установи відповідно до книги видачі змінних завдань та обліку виконаних робіт засудженими на підприємстві установи (додаток № 4 Порядку); організує виробничий процес в цеху (на дільниці); на кожного засудженого окремо виписується наряд виконаних робіт засудженим на підприємстві установи (додаток №7 Порядку); забезпечує виконання виробничих завдань, ритмічного випуску якісної продукції, ефективне використання основних і оборотних засобів; здійснює контроль за видачею змінних завдань у цеху (на дільниці) та підбиття підсумків роботи за зміну; закріплює засуджених за робочими місцями та технологічним обладнанням із відповідним записом у книзі реєстрації закріплення засуджених за робочими місцями та обладнанням на підприємстві установи (додаток №3 Порядку); здійснює контроль за дотриманням засудженими технології виробництва продукції (робіт, послуг), утриманням у належному стані робочих місць, технологічного обладнання та приміщень загального користування для засуджених, недопущенням випуску бракованої продукції (робіт, послуг), відвантаженням готової продукції (робіт, послуг) на склад підприємства установи, додержанням виробничої і трудової дисципліни засудженими; веде табеля обліку робочого часу засуджених на підприємстві установи (додаток № 5 Порядку); організовує видачу засудженим для роботи в цеху (на дільниці) інструменту, спецхарчування (у передбачених законодавством випадках), спецодягу та взуття.
Відповідно до 4.5. Порядку для проведення відрахувань і утримань із заробітної плати засуджених відповідно до чинного законодавства до 5 числа кожного місяця підприємством установи надаються до бухгалтерії установи відомості нарахування заробітної плати засудженим на підприємстві установи за попередній місяць.
Згідно з п. 2.1.3 “Роз`яснень щодо порядку відображення окремих господарських операцій бухгалтерського обліку установ виконання покарань слідчих ізоляторів та підприємств установ виконання покарань”, надісланих листом Державної пенітенціарної служби України від 29.12.2011 №4/4-7961/Сд. всі відрахування та відшкодування із заробітку засуджених проводяться Підприємствами відповідно до законодавства. Утримання коштів із суми заробітку, пов`язане із відшкодуванням витрат на утримання засуджених, підприємства проводять на підставі розрахунків фактичної вартості харчування, речового майна, комунально-побутових послуг, які здійснюють та надають Підприємствам Установи.
Перевіркою встановлено, що після здійснення нарахувань заробітної плати засудженим та проведення відрахувань і утримань із заробітної плати засуджених (податок на доходи з фізичних осіб, військовий збір, аліменти,) ДП “Підприємство ДКВС України (№ 54)” передає Установі відомості нарахування заробітної плати засудженим для розподілення нарахованих грошових коштів на лицьові рахунки засуджених.
Згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Оплата праці засуджених ДП “Підприємство ДКВС України (№ 54)” проводиться згідно Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або до позбавлення, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07.03.2013.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в актах виконаних робіт, які були 21.01.2020 надані позивачем до матеріалів справи зазначено, що із нарахованої винагороди засудженим замовником утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Тобто, актами виконаних робіт підтверджується, що нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи з фізичних осіб є обов`язком ДП “Підприємство ДКВС України (№ 54)”.
На підставі викладеного, позивачем нараховувався, утримувався, але не перераховувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 202 690, 66 гривень.
Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача підтверджено, що ДУ “Качанівська виправна колонія (№ 54)” не сплачувала податок на доходи з фізичних осіб засуджених до позбавлення волі, які працювали за договорами від 02 січня 2016 року, 02 січня 2017 року, 02 січня 2018 року та 02 січня 2019 року № Г-1/1Г-2/2 про залучення засуджених до суспільно корисної праці.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в даному випадку позивач не є податковим агентом, який зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі.
Отже, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо правомірності податкового повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015921307.
Досліджуючи питання правомірності податкового повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015931307, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Згідно підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Згідно з підпунктом 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Підпунктом 171.1 пункту 171 Податкового кодексу України передбачено, що собою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Таким чином, в порушення вимог пп.168.1.4, пп.168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп.176.2 “а” п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України податок на доходи фізичних осіб з грошового забезпечення по атестованим працівникам у сумі 8 739, 43 грн за період квітень, червень, липень, серпень, вересень, грудень 2016 та січень, березень 2017 - лютий 2019 до бюджету сплачено несвоєчасно.
Отже, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо правомірності податкового повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015931307.
Досліджуючи питання правомірності податкового повідомлення - рішення від 09.07.2019 № 00015911307, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 в ході перевірки встановлено неналежне ведення Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до нарахувань єдиного внеску та відповідно до частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовуються штрафні санкції у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Верховним Судом України висловлено правову позицію щодо застосування статей 126 та 127 Податкового кодексу України (постанова від 10.11.2015 №21-2919а15, постанова від 22.03.2016 у справі №813/6774/13-а, постанова від 22.05.2018 по справі №820/6437/16, постанова від 21.01.2020 по справі 820/11382/15).
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У вказаних постановах Верховний Суд України, здійснюючи системне тлумачення норм статей 126 та 127 Кодексу, висловив правову позицію про те, що положення статті 126 Кодексу застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати податковим агентом узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір санкцій прямо залежить від часу затримки такої сплати.
Порядок та строки сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету податковим агентом визначено статтею 168 Кодексу.
Так, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду, а саме: протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.
Аналіз правової позиції суду дозволяє дійти висновку про те, що для визначення норми якої саме статті Податкового кодексу України (126 або 127) підлягають застосуванню до правовідносин з порушення порядку нарахування (утримання, сплати) податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходу на користь громадян, слід з`ясувати та відобразити в акті перевірки, яка з дій сталася першою (виплата доходу чи сплата податку, хоч і з порушенням строку).
Таким чином, якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч і з порушенням передбаченого статтею 168 Податкового кодексу України строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає стаття 126 Податкового кодексу України. Аналогічні наслідки мають місце в разі їх одночасної сплати.
Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 Податкового кодексу України.
При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, передбачених диспозицією цієї статті (ненарахування, неутримання та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.
Отже, у разі виявлення під час однієї перевірки податкового агента декількох випадків ненарахування (неутримання, несплати) сум податку під час виплати доходу на користь громадян, застосуванню підлягають збільшені розміри штрафних санкцій, передбачені статтею 127 Податкового кодексу України, відповідно до кількості вчинених податкових правопорушень.
У разі невиплати нарахованого доходу на користь громадян та несплати утриманого податку податковий агент має нести відповідальність, визначену статтею 127 Податкового кодексу України. Саме так було в даному випадку.
Порушення, передбачене ст. 127 Податкового кодексу України є вчиненим (закінченим) саме з моменту виплати доходу на користь іншого платника без нарахування (утримання або сплати) податку незалежно від того, яка саме із вказаних дій була вчинена під час проведення виплати доходу щодо одного чи кількох платників податків або ж такі дії були вчинені сукупно (найчастіше). У подальшому, під час проведення інших виплат, таке не нарахування (неутримання або несплати) є іншими діями, які містять ознаки складу податкового правопорушення, передбаченого ст. 127 Податкового кодексу України.
Граматичне та змістовне тлумачення абз. 2, 3 статті 127 Податкового кодексу України свідчить про те, що кваліфікуючою ознакою для застосування збільшеного розміру відповідальності є саме вчинення таких дій (ненарахування, неутримання або несплата при виплаті доходів) повторно (втретє) протягом 1095 днів.
При цьому законодавець не обумовлює існування факту повторності таких дій з їх виявленням та (або) визначенням такому платнику суми грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність обов`язку в позивача ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок і як наслідок сплати єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, а отже і про відсутність підстави для застосування штрафних санкцій стосовно позивача.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суд першої інстанції про те, що висновки, викладені в акті перевірки №2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 09.07.2019 № 00015911307, від 09.07.2019 № 00015921307 та від 09.07.2019 № 00015931307 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст.  315, п. 4  ч. 1 ст.  317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм  матеріального права.
З огляду на вищезазначене та враховуючи положення  ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі № 520/10990/19 скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 54)" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Відлік означеного строку відраховується від дати отримання копії постанови та продовжується на строк дії карантину, встановленого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", із змінами, внесеними  постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  01.07.2020 року